t 
ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1881, N:o 1. 23 
Om vi tänka oss, att solen vore omgifven af en vätgas- 
atmosfär, som räckte till planetsystemets gräns, sa skulle på 
samma gång som det strålande värmet (som fortplantas genom 
etern) äfven värme genom ledning i vätgasen meddelas ifrån 
solen till jorden. Om vi dessutom antaga, att jorden är en star- 
kare värmeabsorberande kropp än vätgasen, så att jorden är 
relativt kallare !) än de vätgasmolekyler af solatmosfären, som 
befinna sig på samma afstand som jorden från solen, hvilka 
molekyler, .tillfölje af sitt ringa specifika värme och massa i för- 
hållande till jordens, måste tänkas mycket hastigare uppvärma 
sig genom ledning än jorden, så skulle en mycket hastigare led- 
hing af värme uppstå mellan jorden och solen än at andra håll; 
en verklig kondensation af lefvande kraft utan någon motsva- 
rande kondensation af materiella partiklar skulle ega rum vid 
jorden, derigenom att vätgasmolekylerna mellan jorden och solen 
hastigare förlorade sin lefvande kraft till hvarandra och till jor- 
den än eljest. Men om den lefvande kraften hos några eller 
hos alla molekyllagren mellan jord och sol oupphörligt minskas 
(oaktadt förlusten naturligtvis oupphörligt ersättes från solen), 
så uppstår äfven hos hvarje lager en momentan tryckförminsk- 
ning (ty trycket, som en gasmassas molekyler utöfva, beror just 
på deras rörelseenergi), hvarigenom det öfvervägande trycket af 
vätgasatmosfären på andra sidan af jorden, hvars lefvande kraft 
och tryck icke lider någon minskning genom absorbtion från 
jorden ?) skulle kunna vinna öfverhand. 
1) Då detta skall tillämpas på värmeutstrålningen genom etern, uppstår den 
svårigheten, att man i allmänhet icke vill medgifva, att jorden är »kallare» 
än etern i verldsrymden, och alltså absorberar värmet bättre. Man anser 
nemligen, att verldsrymden har en mycket låg värmegrad, antingen — 273° 
eller — 149 (Pouillet) o. s. v. Detta är oriktigt. Tomrummet har ingen 
temperatur. Eterpartiklarne, som fylla detsamma ha ej heller någon annan 
temperatur än sin egen rörelseenergi, och denna kunna vi ej uppmäta, eme- 
dan vi icke känna etermolekylernas massa i förhållande till jordens massa. 
Deras lefvande kraft kan vara stor eller liten — vi veta intet derom! 
”) Man är naturligtvis tvungen att göra detta antagande, för att det exempel 
vi valt från värmets ledning skall ega analogi med förhållandet vid värmets 
strålning. Erfarenheten säger oss, att en betydlig värmeabsorbtion eger rum 
på den del af jordytan, som vänder sig mot solen, men någon värmeabsorb- 
tion af jordens frånsida på etern känner man icke till. 
