24 OTTO PETTERSSON, OM SOLENS STRÅLNING. 
För att dessa yttre lager af vätgasatmosfären genom sin 
rörelseenergi skulle kunna drifva jorden mot solen !) förutsättes 
alltså, att vätgaslagret emellan solen och jorden skulle vara 
kallare än vätgasen i den öfriga rymden. Detta påstående synes. 
vid första påseendet som en parodox, men är likväl i fullkomlig 
öfverensstämmelse med erfarenheten. 
Om »A» är en reservoir ?), som innehåller vatten af 100° och 
»k» samt »k» tvänne kopparstänger af samma längd och 
12,3 mm. diameter, hvaraf den ena »kp» står i förbindelse 
med reservoiren »D», som innehåller isvatten, så skulle på 1 
| 
minut lika stora värmemängder kunna ledas från »A» genom »k» 
och »k,», men oaktadt i första ögonblicket tvifvelsutan lika stora 
värmeqvantiteter utsändes från »A» genom »k» och »k,», sa är 
förhållandet redan efter 1 minuts förlopp alldeles förändradt 
1) För att undvika missförstånd vilja vi redan här uttryckligen förklara, att vi 
icke ämna använda dessa deduktioner för att förklara tyngdkraften och gra- 
vitationen. Vestigia terrent! Dessutom är vår framställnirg diametralt mot- 
satt deras, som sökt förklara tyngden genom eterns olika uppvärmning och 
täthet. HERAPATH m. fl. grunda sin förklaring derpä, att etern mellan sol 
och jord är varmare än eljest — vi hafva sökt bevisa, att den är kallare. 
Visserligen hafva vi sökt bevisa tillvaron af en attraktion, som grundar sig 
på denna omständighet, men denna är icke tyngd. 
?) En liknande figur förekommer i Radiant heat å pl. 28 men användes i 
detta arbete till ett helt annat ändamål. 
