- 
ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1881, N:o 1. 31 
Tillsats I. (Sid. 12.) 
Denna sats, som vi anfört utan bevis, tyckes vara sjelfklar. 
För öfrigt kan den sägas vara experimentellt bevisad genom 
DULONGS och PETITS försök. De funno nemligen, att en kropps 
afkylning genom strålning försiggår desto hastigare, ju större 
temperaturskilnaden är mellan radiator och recipient. När denna 
skillnad var 240” (förutsatt, att recipienten hölls vid 0”), funno 
de afkylningshastigheten = 10,69, men då radiatorn var + 100” 
och recipienten 0°, var denna hastighet endast = 2,30. Nu är 
afkylningshastigheten proportionell med den värmemängd, som 
under tidsenheten meddelas recipienten från radiatorn, och alltså 
bevisar detta försök, att det strålande värmets inverkan på en 
kropp under tidsenheten beror på temperaturskilnaden mellan 
densamme och värmekällan.!) Märkvärdigt nog hafva ätskillige 
forskare kommit till motsatt resultat just i afseende pa stral- 
ningen från solen. J. ERICSSON anser, att solstrålningens in- 
tensitet, sådan den uppmätes med aktinometern, skulle vara lika 
stor, om jorden (och alltså äfven aktinometern) befunne sig vid 
absoluta O-punkten = — 273” C. WATERSTON och SECCHIL?) 
hafva experimentellt funnit, att denna intensitet under tidsenheten 
är lika stor vid vanlig temperatur som vid + 200” och ännu högre 
värmegrader. Teoretiskt vore detta resultat oförklarligt, men 
om man betänker, att temperaturskilnaden mellan sol och jord 
är så stor, att 200” sannolikt icke kunna förändra den tillräck- 
ligt för att utöfva ett märkbart inflytande på experimenten, så 
inses lätt orsaken. DULONGS och PETITS försök visa äfven, att 
detta inflytande blir mindre märkbart i förhållande till hela den 
uppmätta värmemängdens storlek, ju större temperaturdifferensen 
LÅ 
!) DuLoncG och PETIT funno äfven, att afkylningshastigheten icke blott beror 
på temperaturskilnaden mellan radiator och recipient utan äfven på den 
senares temperatur. 
2) Se å andra sidan Viorires kritik af dessa resultat Ann. Chim. et Phys. 
Ser V T. X. VIioLLE visar sjelf på experimentell väg, att omgifningens 
(d. v. s. hela” aktinometerns) initialtemperatur är af inflytande på termome- 
terns stigning. 
