38 CHR. LOVEN, OM MUSKELTONEN. 
’ 
till 36—40, men den senare forskaren, som underkastat feno- 
menet en närmare undersökning, ansåg pa grund af svängnings- 
talet hos de elastiska föremål, hvilka af de ljudande musklerna 
lättast försattes i medsvängning, muskelns verkliga vibrations- 
rytm vara en oktav lägre, d. v. s. 18—20 i sekunden, hvarvid 
den hörda tonen således skulle vara att betrakta såsom den 
verkliga vibrationens första öfverton. Undersökningar, för hvilka 
jag på ett annat ställe !) redogjort, hafva emellertid gifvit mig 
den öfvertygelsen, att muskelns vibrationstal vid den voluntära 
kontraktionen är mycket och sannolikt ännu ungefär en hel oktav 
lägre. Dels på grund häraf, dels ock på grund af den af HELM- 
HOLTZ gjorda iakttagelsen, att muskelljudet motsvarar en egen- 
ton i vår hörselapparat, torde man icke vara berättigad att af 
detta otydliga och till sin tonhöjd endast mycket svårt bestäm- 
bara ljud draga några bestämda slutsatser med afseende på de 
1 musklerna förlöpande processerna. 
Helt annat är däremot förhållandet med de ljud, som 
framkallas i musklerna, då de försättas i verksamhet genom in- 
termittent retning med elektriska strömmar. Såsom bekant 
sammansmälta äfven under sådana förhållanden de af de enskilda 
impulserna uppväckta sammandragningarna till en för ögat jemn 
kontraktion, »tetanus», så snart dessa impulser följa tillräckligt 
tätt på hvarandra. Den för detta ändamål nödvändiga hastig- 
heten är mycket olika hos olika djur och äfven hos olika muskler 
af samma djur, men i allmänhet kan sägas, att en jemn tetanus 
hos däggdjursmuskler erhålles, redan då de enskilda retnings- 
impulserna följa hvarandra med en hastighet af 20—30 i sekun- 
den, eller med andra ord, den linie, som vid de vanligen använda 
grafiska metoderna tecknas af den kontraherade muskeln, visar 
då icke några undulationer såsom antydning till de enskilda 
ryckningar, af hvilka den tetaniska sammandragningen i sådant 
fall tydligen är sammansatt. Att emellertid äfven härvid undu- 
latoriska processer förlöpa i muskeln, maste anses bevisadt däraf, 
att, om man vid langt frekventare retning, medelst stetoskop 
1) Nordiskt med. Arkiv Bd. XI, n:o 14. 1879. 
