ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1881, N:o 4. 77 
Pterograptus elegans nov. sp. 
1865. Graptholitus gracilis KJERULF, TH. Veiviser ved geol. 
Excursioner i Christiania Omegn, sid. 4. 
Biol. 2; Fig. 2. Fig. 3. Fig. 4. 
Fig. 1—4, Pterograptus elegans nov. sp. Fig. 1, skematisk framställning 
af förgreningen, jemte diagram af grenarnes ställning. Fig. 2—3, de båda af- 
tryeken af exemplaret A. Fig. 4, Hydrothec. 
De från en temligen liten sikula utgående tvenne smala pri- 
mära, under hela sin längd cellbärande, grenarne divergera i 
början omkring 50—60°, men böja sig sedermera inåt, så att 
de blifva parallela, samt slutligen något konvergerande. Från 
mynningsvinkeln af hvar och en af de 7 äldsta cellerna på hvar- 
dera af de primära grenarne utgår en enkel, ej vidare förgrenad, 
sekundär gren af samma beskaffenhet och styrka, som de primära, 
hvarannan riktad till höger, hvarannan till venster från ett genom 
dessa senare lagdt plan, samt med dessa och med detta plan bil- 
dande en föga stor vinkel, som är störst hos de närmast proximala 
ändan utgående. De sekundära grenarne cellbärande på inre sidan, 
som vetter mot detta, polypariet delande plan. Hydrothec® under 
hela sin längd fria, till antalet på de primära grenarne omkring 
10 stycken, på de sekundära ej fullt detta antal, på en längd af 
10 mm., för öfrigt öfverensstämmande. Thekans fria kant och 
inynningskanten rak. Den förras vinkel med grenarnes axel 15 
— 20°, den senares 855—105". Aperturalvinkeln 75—390”. 
