78 HOLM, SKANDINAVIENS GRAPTOLITER. 
Beskrifning. De båda exemplar, efter hvilka beskrifningen 
är gjord, ligga bredvid hvarandra i ett och samma, skifferstycke, 
som genom klyfning delats i tvenne plattor, så att fragment och 
aftryck af de till svafvelkis förvandlade polyparierna förekomma 
i båda plattorna, som derigenom på ett utmärkt sätt fullständiga 
hvarandra och tillsammans lemna upplysningar, genom hvilka 
man kan sluta sig till de sekundära grenarnes ställning. 
A). Det fullständigaste exemplaret fig. 2—4, är delvis, den 
proximala delen, bibehållet i relief. Polypariet fint, med smärta, 
under hela sin längd jemnbreda grenar. Sikulan fin, temligen 
liten, !/, mm. lång. Dess yttersta, fina spets saknas, och har 
ursprungligen troligen varit något längre än den nu synes. De 
primära grenarne cellbärande under hela sin längd. Man kan 
saledes icke anse någon viss del som en s. k. funikel, som upp- 
gifves förekomma hos en del greniga slägten. På den bäst be- 
varade, ehuru ej fullständiga grenen, räknas 18 hydrothecee. 
"Dessas antal på 10 mm. omkring 10. De primära grenarne 
bilda närmast utgångspunkten med hvarandra en vinkel af 50 
— 60", men blifva snart parallela, samt slutligen till och med 
något konvergerande. Ur vinkeln af 7 på hvarandra följande 
celler, från sikulan räknadt, på hvardera af hufvudgrenarna, ut- 
gar en sekundär gren, som ej vidare förgrenar sig, af ungefär 
samma tjocklek som de primära, samt äfvenledes på en sida 
bärande hydrothec& till formen öfverensstämmande med hufvud- 
srenarnes. Vid granskning af de båda skifferplattorna har jag 
funnit att hvarannan af de tillsammans 14 sekundära grenarne 
i den ena plattan äro otydligare än i den andra, samt att 
ett par till och med ej lemnat spår efter sig i den ena, 
då de i den andra äro tydligt bibehållna. Åfvenledes vän- 
der hvarannan gren dorsalsidan uppåt, hvarannan den hydro- 
Ahoass förande sidan. Detta synes bäst närmast utgångspunkten, 
der grenarne under ett stycke äro bevarade i relief, samt till- 
följe af sin fasta vidfästning hafva bibehållit sin naturliga ställ- 
ning, under det att deras yttre del ’är vriden så, att de der 
plattryckta grenarnes celler på skifferns klyfningsyta äro synliga 
