16 ROB. THALÉN, SPEKTRALUNDERSÖKNINGAR. 
2. Ytterbium och Erbium. 
I K. Vetenskaps-Akademiens Handlingar för år 1873 1) har 
jag redogjort för mina spektralundersökningar af bland andra 
kroppar yttrium och erbium, och jag lyckades dervid, tack vare 
de af CLEVE och Dr HÖGLUND erhållna preparaten, bestämma, 
till hvilkendera af dessa båda kroppar de förut såsom gemen- 
samma ansedda linierna verkligen hörde. Som dessa undersök- 
ningar voro ganska omfattande, hyste jag dervid den förhopp- 
ningen att de erforderliga spektralarbetena med afseende på de - 
lysande linierna för erbium skulle för längre tid kunna anses 
afslutade. Så blef dock icke förhållandet. 
Under 1878 gjorde MARIGNAC den vigtiga upptäckten, att 
den hittills för erbin ansedda jordarten lät uppdela sig i tvänne, 
nemligen i en wit, hvilken han kallade ytterbin, och i en annan 
rosafärgad, som företedde de redan bekanta absorptionsbanden 
och derför fick behålla namnet erbin. I följd af nyss nämnda 
upptäckt blefvo nya spektralundersökningar erforderliga, och så- 
dana företogos 1879 i afseende på ytterbium med från MARIGNAC 
erhållet material af LECOQ DE BOoISBAUDRAN. ?) Enligt honom 
skulle ytterbium-spektrum bestå hufvudsakligast af schatterade 
band, belägna mellan de fraunhoferska linierna D och F, och 
schatteringen hos banden uppgafs ga från rödt at violett. Detta 
hans resultat har emedlertid icke bekräftat sig vid mina under- 
sökningar, hvilka utfördes med klorytterbium, preparerad af 
NILSSON. I stället för schatterade band erhöll jag ett af linier 
bestående spektrum, hvilka linier för öfrigt voro mig sedan gam- 
malt till största delen väl bekanta, ithy att de på få undantag 
när utgjordes just af de linier, som jag redan 1873 funnit vid 
undersökningen af HÖGLUNDS erbium. Det egendomliga inträf- 
fade således härvid, att lägena för de vigtigaste till ytterbium 
hörande spektrallinierna voro bekanta atminstone 5 ar, innan det 
ännu lyckats kemisterna att afskilja i fråga varande metall ur 
1) Bd. 12, No 4. 
2) Comptes rendus, T. 88, p. 1342, 1879. 
4 
