ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1881, N:o 0. 17 
den blandning, i hvilken han då förekom, ehuru dessa linier då 
för tiden tillerkändes en annan kropp än nu. !) 
Genom MARIGNACS upptäckt af den gamla erbinens upp- 
delning i tvänne jordarter och mina spektralundersökningar i af- 
seende på ytterbium återstod för erbium inga bekanta lysande 
linier, utan endast absorptionslinierna. Erforderligt material, be- 
stående af klorerbium, erhöll jag af prof. CLEVE och lyckades 
dermed bestämma spektrallinierna för erbium, hvilka i allmän- 
het äro ganska svaga. Bland dessa linier är det endast en, som 
redan vid användning af HÖGLUNDS preparat 1873 blifvit ob- 
serverad; alla de öfriga äro att anse såsom nya. I följd af 
dessa liniers ringa ljusstyrka har jag ej kunnat använda större 
dispersion än den, som medels tre stycken 60” prismor kan åstad- 
kommas. 
Såsom bekant är, har BAHR genom sina undersökningar 
visat, att den gamla erbinjorden, vid dess glödgning på en borax- 
perla i gasbrännarlägan, gaf ett emissionsspektrum af egendom- 
ligt utseende. För att besvara den frågan, huruvida denna egen- 
skap tillkommer ytterbinjorden eller den nya erbinjorden, gjorde 
jag försök med det af CLEVE erhållna preparatet och använde 
dervid ett Hoffmanns spektroskop a vision directe. Det visade 
sig dervid, att dessa ljusa band tillhöra erbin och icke ytterbin, 
hvilket ock var att förutse, enär dessa ljusa band enligt BUN- 
SENS observationer koincidera till sina lägen med de mörka ab- 
sorptionsbanden, hvilka såsom ofvan nämndes tillhöra erbin. 
I efterföljande tabeller har jag för ytterbium och erbium 
upptagit alla de af mig observerade linierna, hvilket förut i mitt 
meddelande till Comptes Rendus ?) icke skett annat än med de 
starkare. 
1) För så vidt det låter sig göra att med tillhjelp endast af de på spektral- 
kartorna angifna lägena för de fraunhoferska linierna och på grund deraf kon- 
struerad kurva, som utvisar sambandet mellan våglängder och skaldelar, iden- 
tifiera de på kartorna upptagna metallinierna, synes åtminstone flertalet af 
de af BUNSEN år 1875 i Pogg. Ann. B. 155, Taf. VII, N:o 11 e, för erbium 
angifna linierna verkligen tillhöra ytterbium, med undantag dock af linien 
60,2, som synes motsvara den synnerligen starka scandium-linien 5526. 
Zr E. 91, p. 326, 1880. 
Öfvers. af K. Vet.-Akad. Förh. Ärg. 38. N:o 6. 2 
