28 Oo. PETTERSSON, OM VATTNETS ÖFVERGÅNGSTILLSTÅND. 
= 0] så tro vi, att man äfven med största sannolikhet kan draga 
den slutsatsen: att denna nya del af tillståndsytan måste be- 
gränsas af en öfvergångsyta Auv i fig. 2, som förmedlar öfver- 
gången mellan den sålunda upphettade isen och ängtillständet, 
som representeras af eqvationen v = fin(pt). Projektionen af 
denna nya öfvergångsyta på pt-planet hafva vi betecknat med 
den streckade linien mk i fig. II och mk i I. Eqvationen både 
för denna linie och för hela det vertikala cylinderplanet uvA 
hvilket den tillhör, bör naturligtvis hafva formen 
Bi) = 0. 
Vi anse detta så mycket sannolikare, som i regeln hvarje till- 
standsyta hos vattnet, liksom hos hvarje annan kropp, begränsas 
af en dylik öfvergängsyta, men vårt påstående skall sannolikt 
få en mera öfvertygande kraft, om vi granska de olika alternativ 
man eljest har att välja på. Vi antaga, att man lyckats upp- 
hetta is i vacuum till den af CARNELLEY angifna temperaturen 
+ 178°C. Hvad kan da inträffa, om man fortsätter uppvärm- 
ningen och tillika höjer trycket till granskapet afp = 4,6 mm.? 
A.) Isens och angans tillståndsytor skulle kunna tendera 
mot någon gemensam kritisk punkt sa, som t. ex. vattnets och 
angans ytor göra vid 8 och isens och vattnets vid e. Detta är 
en ytterst osannolik förutsättning, ty enligt densamma måste 
isens volym för något värde pa p och £ svälla ut, tills den blefve 
lika med ångans volym vid samma punkt! 
B.) Isen skulle kunna öfverga till anga fullständigt vid 
något tryck, som vore mindre än det kritiska = 4,6 mm., men 
på ett irreversibelt och diskontinuerligt vis. Detta förlopp skulle 
i det närmaste ega karakter af en explosion. On vi t. ex. tänka 
oss knallgasens tillståndsyta, så veta vi, att gasen för vissa vär- 
den af p och t af sig sjelf antändes och exploderar. Men någon 
explosionsartad angbildning från upphettad is har ännu ingen 
observerat, huru raskt än upphettningen ma hafva utförts. Det 
aterstår oss alltså endast att antaga: 
C.) att den »varma isens» tillståndsyta, ifall en sådan verk- 
ligen existerar, begränsas af en öfvergångsyta Auv, vid hvilken 
