ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1881, N:o 0. 31 
I kolfven a befinner sig rent vatten, i 6 en lösning af lika 
delar CaCl, och vatten. Om temperaturen 1 a är 100° och i b 
130°, så befinna sig båda vätskorna vid sin kokpunkt och stå 
under trycket af mättad vattenånga af ett och samma tryck 
p=760 mm. Man vet, att då en vätska befinner sig vid sin 
kokpunkt, så kan man genom att tillföra värme förvandla en del 
af vätskan till ånga och genom att bortföra värme kondensera en 
del af den ofvanför vätskan befintliga mättade ångan till vätska 
på ett fullt reversibelt sätt. Om man alltså höjer temperaturen 
något i den ena kolfven och samtidigt afkyler den andra, så 
måste i den förra ånga bildas 1 den senare ånga kondenseras. 
Detta är en reversibel process, men den företer derjemte det 
ovanliga, att den föregår mellan kroppar af olika temperatur och 
icke såsom t. ex. mellan vatten och vattenånga af alldeles samma 
värmegrad. Vi vilja icke nu afgöra, huruvida detta exempel i 
verkligheten kan tillämpas på isen — detta tillhör den senare, 
experimentella delen af vår uppsats; här vilja vi endast disku- 
tera den teoretiska möjligheten af ett sådant tillstånd, som CAR- 
NELLEY trott sig finna hos den »varma isen». 
Dr LODGE tror, att is. som en gang passerat den kritiska 
punkten m, sedermera kan uthärda hvilket tryck och hvilken 
temperatur som helst. Man kan upphetta isen och samtidigt 
insläppa varm luft i apparaten (alltså öfverskrida det kritiska 
trycket 4,6 mm.) och isen skall ändock icke smälta». Detta är 
en djerf hypotes, som ej eger stöd uti något experiment eller 
någon analogi. Den kan uttydas på två olika sätt. 
1) Mr LoDGE anser, att volymen, trycket och temperaturen 
hos is, som en gång passerat punkten m äro alldeles oberoende 
af hvarandra. I detta fall existerar ingen teori öfver »varm is», 
