34 A. GOES, LITUOLINA SCORPIURA I ÖSTERSJÖN. 
Polystomella striatopunctata FICHT. & MOLL. 
» depressula WALK. & JAC. 
Rotalina Beccariü L. 
Globigerina bulloides D’ORB. (?) 
Planorbulina lobatula WALK. & Jac. 
Discorbina globularis D'ORB. 
Bulimina ovata D’ORB. 
Patellina corrugata WILL. 
Miliolina seminulum L., med nagra varieteter; bland 
hvilka en försedd med chitinartadt skal, förstärkt af sandkorn 
— Mil. fusca BRADY. 
Trochammina inflata var. macrescens BRADY. 
Till dessa iakttagelser komma de af FR. SCHULTZE 1871 
gjorda i södra Östersjön, der han funnit nyss nämda tva arter 
Polystomelle samt Miliol. fusca utanför Warnows mynning äf- 
vensom sedermera i Stora Belt, der också Bulimina ovata och 
Miliolina seminulum påträffats. Den sista fyndorten har likväl 
på sin botten en salthalt, som ligger närmare Nordsjöns än Öster- 
sjöns, och bör sålunda ej räknas till bräckvatten. Också bär dess 
fauna — i synnerhet molluskernas — stämpeln af en något försva- 
sad nordsjöfauna. (Jahresber. d. Commission z. wissenschaftl. 
Untersuch. d. deutschen Meere; Jhg. 2 & 3, 1875, p. p. 6, 99.) 
Enligt benäget meddelande af Prof. FR. L. EKMAN utgör ytans 
salthalt i Östersjön på lat. 58° I’ och long. 19° 48° 0,75% och 
bottnens pa 120 famnar 1,1 4. 
Vår Östersjöform af Lituolina scorpiura skiljer sig ej fran 
Atlantens mera än genom en något mindre växt och en regel- 
bundnare, vackrare bygnad, som liknar den af Nodosarina ra- 
dieula L.!); skalet är bräckligare, tunnare, sammansatt af finare 
sand än Atlantens och är nästan genomskinligt; dess sarkod 
saknar Lituolinornas vanliga förmåga att förläna sina skal rost- 
1) Från den af H. B. Brapr nyligen beskrifna Rheophax arctica synes hon 
endast vara skild genom sin trinda form; den förra är sammantryckt. BRrRADY: 
On some Arctic Foraminif. A. N. H. (5), 8, p. 405, t. 21, £.f. 2a, b. 
