ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1881, N:o 9. 21 
Låta vi nu y konvergera mot oändligheten, så erhålles af eqv. 
(57), om likheterna (1) användas, 
(58) HD+H0 +. +. )= [fa + PK, +25, f(e) 
B; m n B. (CE 
= ER RE sr ah G 
1 
För beviset af denna formel hafva vi förutsatt, att funktionen 
f(x) och dess derivator äro ändliga och kontinuerliga för alla 
ändliga värden pa x, som äro större än eller lika med 1, samt 
att vilkoren (1) äro uppfylda. Vi kunna följaktligen i eqv. (58) 
ersätta funktionen f(x) med f(c<—1 +), der z betyder en po- 
sitiv qvantitet hvilken som hälst, samt finna då 
(59) f(e)+f(e+1)+-.-.. ae + 2)dar 
m 
z—1 Z 1 
(EE) — 4 Ki+- uf (G= IT) 
at ee 
1 
1 fö ® 
+ 19.00) An Fet 
+ (g+t2t+ö)+f (e+z+t+1)+ oBe .) dt, 
der 
| k+1 | 
(60) Ki =? 4 ) | no +z)du 
A 
eller enligt eqv. (46) 
(61) K! = [faan +f(e)+E,— F(2+1). 
