ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1881, N:o 9. 33 
1. Den förändring jag vidtagit vid den Siemenska metoden 
har till syftemål, att undslippa den tidsödande och i sjelfva 
verket rätt svåra operation, att ge rullen i vattenbadet samma 
temperatur som den yttre rullen, och grundar sig på följande 
välbekanta förhållande. Om ledningsmotståndet hos de båda 
rullarna vid 0” temp. betecknas med I,, II,, sa har man enligt 
MATTHIESSEN såsom uttryck för sagde motstånd vid temp 04, t 
respektive: 
15 = TI + 09 + 86°) 
II, = IL, (1 + ot + Bt2) 
kalla vi 
så fås ur (1) genom division 
SAR 1+20t+ pt? 
kg = ko Trea+ pe GER OT ae aber ORT (2) 
eller 
kr,A(1 + «9 + BA?) — ka 
aky 
= HU + &): 
hvaraf, enär sasom längre fram skall visas, £ är en liten qvan- 
titet, 
een (a 2.) FRAN 
aka 
Vi kunna således anse oss hafva fått z uttryckt uti be- 
kanta qvantiteter, nemligen temperaturkoefficienterna &« och ß, 
konstanten Ak,, samt de båda observerade qvantiteterna 9 och 
ky. I högra membrum förekommer visserligen ännu t, men 
multiplicerad med den lilla qvant. E hvarför hela termen kan 
betraktas såsom en korrektionsterm, som vid en första aproxi- 
mation får negligeras, och eqv. (2!) skrifvas 
t = Aky — B. 
Hälles rullen i vattenbadet alltid vid samma temperatur 
(helst #= 0°), blir A en konstant pa samma sätt som BD. Be- 
stämningen af k,, förefaller vid första päseendet temligen tids- 
ödande, men då ledningsmotståndets variation med temperaturen 
är ganska ringa, undergar ej k,y stora förändringar från den ena 
Öfvers. af K. Vet.-Akad. Förh. Årg. 38. N:o 9. 3 
