ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1881, N:o 9. 41 
för att tvinga jemvigtspunkten in på mättråden, eller ock ökar 
man det mindre motståndet p med ett konstant motstånd, 
så att summan blir ungefär lika med Ig. Båda metoderna böra 
leda till målet, ehuru den förra måhända är mindre lämplig, då 
de motstånd som jemföras äro så olika som här är fallet. Vårt 
förfaringssätt har derföre varit följande. Om det motstånd som 
jemte p införes, för att eqvilibrera Ip, kallas III, så hafva föl- 
jande tre mätningar företagits: 
I: + 
(1:0) an —k, 
> III + 
(2:0) 7 iz 
N u 
(3:0) oT kg 
hvaraf härledes det sökta förhallandet 
ka 
Il; 
Ordnar man så, att rullarna I och III få samma temperatur, 
> Äl Be RE n 
blir = en konstant qvant., som ej för hvarje gang behöfver 
Ta = 
bestämmas. För öfrigt bör naturligtvis allt ordnas sa, att om- 
byte af rullar i obs. (l:o) och (2) beqvämt verkställes. För 
bättre öfverskådlighets skull meddela vi här en schematisk teck- 
ning af vår apparat. AB är rheochordet med sina motstånds- 
rullar a och b, inlagda i sina resp. askar; I, II, III äro tem- 
peraturrullarna; C och D äro tjocka 2,5 c.m. breda koppar- 
stänger, som sluta i qvicksilfverkoppar; strömvexlaren utgöres 
af de fyra qvicksilfverkopparna 4, 5, 6, 7, hvilka medelst kop- 
parbyglar kombinerades antingen 4—6, 5—7 eller 4—7, 5—6; 
tilledningstråden p var förenad med rulien II på det sätt fig. 
antyder. Då p skulle uteslutas och = bestämmas, hvilket här 
måste ske för hvarje fullständig obs., emedan vi ej kunde ställa 
rullarna I och III i samma vattenbad, skedde detta helt enkelt 
genom att flytta den ända af III som stod i koppen 3 till 5 
(rullen II var då naturligtvis borta). Den galvaniska strömmen 
leddes till kopparna 2 och 5, galvanometertrådarna, den ena till 
