ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1881, N:o 10. 17 
af flere olika, till sin petrografiska beskaffenhet visserligen när- 
stående, men dock ej fullt identiska partier, skilda från hvar- 
andra genom skarpa gränser, stundom ock genom granulitiska 
mellanbildningar. Så t. ex. observerades vid Trensum skarp 
kontakt mellan en medelgrof, temligen glimmerrik och en gröfre, 
mindre glimmerförande granitart, och i trakten V. om Hellaryd 
anträffades pa flera ställen granulitiska partier mellan granit- 
massorna. 
Inom detta nu i korthet karakteriserade granitomräde träffas 
kalkspatförande granit icke blott vid Guömaäla, eller rättare 
Guövik, det ställe hvarest stenbrotten äro belägna. En — om än 
ganska svag — halt af kalkspat är tvärtom ganska vanlig, atmin- 
stone inom hela den del af området, som jag hade tillfälle att 
besöka. Kalkhalten kan dock ej sägas vara jemt fördelad i 
bergarten, utan än är den starkare, än svagare, än kan den 
fullständigt saknas. Vid någon viss granitvarietet är den emel- 
lertid ej bunden; tvärtom kunde dess närvaro konstateras (genom 
begjutning med utspädd klorvätesyra) på nästan alla ställen, der 
i följd af nyligen skedda sprängningsarbeten fullt friskt berg 
var tillgängligt. Så t. ex. — utom vid Guömåla — vid Tren- 
sum, der båda de ofvan omnämnda granitvarieteterna befunnos 
kalkhaltiga, vid utloppet äf den lilla sjön SV. om Eriksberg, 
samt äfven N. om Länghall, således inom ett område af åtmin- 
stone 15 kilom. längd. Der bergarten syntes i märkbar grad 
vittrad kunde deremot ingenstädes närvaro af kalkspat påvisas. 
När kalkspat sålunda befunnits ganska allmänt förekomma 
inom ett större granitområde, hvars bergart i öfrigt ej företer 
något säreget eller från våra graniters i allmänhet afvikande 
utseende, låg den förmodan nära, att äfven graniter på andra 
trakter kunde vara kaleitförande, en förmodan, som syntes så 
mycket sannolikare, som O. GUMZELIUS redan 1872 vid en af 
Hr H. v. Posts meddelande om kalkgraniten föranledd under- 
sökning af en mängd granitstuffer från geol. kartbladet Salsta 
fann, att 11,5 proc. af dessa voro kalkhaltiga 1). Jag företog 
1) 0. Gumzuıus, Om kalkgranit i Upland. G. F:s F. B. I. S. 47. 
Öfversigt af K. Vet.-Akad. Förh. Årg. 38. N:o 10. 2 
