20 TÖRNEBOHM, OM KALCITHALT I GRANITER. 
saknades kalkspat ej fullständigt i något; i någorlunda märkbara 
partier fanns den dock blott i tre eller fyra. 
Hvad kalkspatens förekomstsätt beträffar, så synes det 
vara tvennehanda: dels uppträder mineralet såsom tydliga korn 
och relativt temligen stora partier, dels såsom blott helt tunna 
utfyllningar i fogarne mellan individer af granitens öfriga mine- 
ral, eller i sprickor uti dem. Att en så lättlöst substans som 
caleiumkarbonat uppträder sasom sprickfyllnad i en bergart, der 
den äfven förefinnes med annat utbildningssätt, har intet på- 
fallande; den är då tydligen sekundär, och såsom sådan af föga 
intresse. Afbildningen fig. 2, tafl. XIV, torde vara tillräcklig att 
gifva en föreställning om kalkspatens uppträdande på detta sätt. 
Vida mera intresse erbjuda de större kalkspatpartierna och de, 
hvilka hafva formen af bestämda korn. Dessa uppträda nem- 
ligen ofta på ett sådant sätt, att de synas likberättigade med 
atminstone en del af de omgifvande mineralerna, i förhållande 
till hvilka de således ej kunna uppfattas såsom sekundära, under 
det de deremot synas förhalla sig så gent emot andra af berg- 
artens konstituerande beståndsdelar. Afbildningarne a tafl. XIV 
och XV visa några exempel, som åskådliggöra detta förhållande. 
Det i midten af fig. I synliga kalkspatkornet har visserligen ut- 
bildat sig senare än magnetiten och apatiten — hvilka båda 
mineral för öfrigt i regeln äro bland de först individualiserade 
i bergarter i allmänhet, — men synes deremot förhålla sig helt 
och hållet sidoordnadt till de omgifvande kornen af mikroklin. 
Dessa äro fullkomligt friska; de stöta med bestämda, på det 
hela temligen rätliniga gränser emot hvarandra och mot kalk- 
spaten; att denna här skulle vara väsentligt senare bildad än 
mikroklinkornen, och hafva någon sönderdelningsprocess i dessa 
att tacka för sin uppkomst synes föga sannolikt, synnerligast 
som mikroklinen är fullkomligt frisk och kalkspat förekommer 
äfven mellan mikroklinkornen och de vid figurens högra kant 
synliga glimmerpartierna. Annat kan deremot möjligen vara 
förhållandet med ortoklospartierna i figurens båda nedre hörn. 
Dessa partier äro starkt vittrade, förete mycket bugtande, 
