ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1881, N:o 10. 35 
till denna vägg; qvartsiten vid sänkan är då ett lägre parti af 
samma qvartsitvägg (se fig. 6). Efter att ha fortfarit synner- 
ligen länge, bildande talrika terrasser, upphör kalken innan man 
har Dykersbergets topp i S 55” O. 
Bland geologer, som förut besökt den vigtiga Glötetrakten !), 
synas endast LINNARSSON och TÖRNEBOHM ha varit vid Noli- 
asen. Den förre observerade vid äsens vestra ända »horisontela 
kalkbankar» 1 nedre, qvartsit 1 öfre delen af bergsluttningen. 
Såsom redan är nämdt, lyckades det ej mig att der paträffa 
otvifvelaktigt fast kalk; dock är det möjligt, att LINNARSSONS 
uppgift afser den närbelägna Finnsvedäsens sluttning, ehuru jag 
anser nästan mera troligt, att den egentliga Noliäsen verkligen 
asyftas, hvarför jag ock här utsatt tecknet för fast kalk. TÖRNE- 
BOHM fann NO härifrån vid Linaelfven röd porfyrartad hälle- 
flinta och qvartsit så nära hvarandra, att han anser någon si- 
lurisk kalk ej kunna få rum mellan båda. Enligt bådas iakt- 
tagelser är qvartsitens stupning i Noliasen mot N-sidan. 
E) Häggingsåsen och Glöteåsen. (Se fig. 8.) 
Under några dagars vistelse på Häggingsasen undersöktes 
denna trakts geologiska förhållanden så noga som med till buds 
stående medel var möjligt. Då intet strängt afgörande nytt 
derigenom bragtes i dagen, vill jag blott i korthet redogöra der- 
för, utan att i detalj framlägga mina iakttagelser eller ett på 
höjdmätningar grundadt fullständigare kartutkast, hvartill jag 
sökte samla material. 
Häggingsasen är en platt, skogbeväxt, i NY—SO gående 
bergsrygg, som höjer sig omkring 100 meter öfver det sanka 
myrlandet mellan Lofsän och den höga Öster-Risvålan. Mot 
Ö sänker han sig brant, ofta tvärbrant; mot V lindrigt, ibland 
nästan omärkligt. Dess NV:a ända hyser ätskilliga fäbodvallar 
och ett nybygge. Bästa profilen öfver asen erhålles, om man 
från gårdarne vandrar ett par tusen fot mot SO och derifrån 
öfvertvärar höjden mot NO. Man träffar då först en vägg af 
1) Näml., så vidt jag vet, A. och E. ERDMANN 1863, TÖRNEBOHNM 1861, 68 
och 72. LINNARSSON 1870. 
