42 SVENONIUS, OM WEMDALSQVARTSITEN. 
underlagring på detta ställe. Midt emot Kalkberget höjer sig 
på andra sidan sjön. nära utloppet, det antagligen något öfver 
400 fot höga Glomberget, hvars qvartsiter och sandsten, fal- 
lande 30—45° mot V eller SV, näppeligen kunna hvila annat 
än omedelbart på urbergets granit. 
Närmare Hede kyrka träffade jag en, såvidt jag kunnat 
finna, hittills ingenstädes omnämd fyndort för en svart skiffrig 
kalksten, näml. några tusen fot Ö om qvarnbygnaderna, ej långt 
från Qvarnans utflöde i Ljusnan. Vid sjelfva ån är bergarten 
en röd, vanligen konglomeratlikt utbildad, fältspatrik sandsten, 
fallande 25° mot NNV; på ett par ställen finnas deri inlag- 
ringar af röd lerskiffer (som en gang t. o. m. visade en alns- 
lång förkastning). Stället, der kalken finnes, heter Ormham- 
maren och är ett lågt utsprång på den mycket långsamt mot 
S stigande sluttningen af höglandet, som utbreder sig mot det 
stora Sonfjället. Otvifvelaktigt fast häll träffades ej, men det 
synes alldeles visst, att grunden öfver en ej obetydlig sträcka 
bygges af denna kalkskiffer. Hela höjden bildas af idel kalk- 
hällar. Många partier äro, såsom anteckningen lyder, »af or- 
dinära hus” bottenareal, men tydligen icke fasta» (n. b. husens 
der i trakten, d. v. s. ungefär några hundra qvadratmeter). 
De flesta sådana hällar luta mot S. sidan, hvilket ju icke 
behöfver utvisa, att ursprungliga fallet varit ditåt, utan blott 
att den krossande och lyftande kraften verkat från den i N 
belägna stora dalgången. Dock är det mycket möjligt, att 
denna kalkskiffer betecknar en lägre nivå än den egentliga 
siluren vid Glöte — möjligen analog med den norska Bi- 
ridkalkens. Under timtal söktes förgäfves spår till förste- 
ningar. Det synes som om kalkskiffern skulle öfverlagras af 
en grå, hård, till det yttre qvartsitlik kalksten med ställvis 
fina, mörka lerskifferlameller. Bägge slagen äro ofta rika på 
svafvelkis. Den qvartsitlika kalken synes stå i intimt samband 
med en grof, skiktad qvartsit med hvita, något långdragna qvarts- 
korn och stundom något kalkig grundmassa. Detta förhållande 
iakttogs i talrika lösa hällar, i hvilka det dock ej lät sig afgöra, 
