ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1881, N:o 10. 47 
sluta till, att de höga horisontela utsprången vid åsens NV:a 
och SÖ:a ändar, hvarpå de bördiga byarna Hallen och Öster- 
åsen digga, utgöras af siluriska kalkaflagringar (se fig. 13). 
Hvad Hallen beträffar är ock denna förmodan riktig; deremot 
hvilar den härifrån synliga delen af Österåsen troligen ej direkt 
på kalkgrund, ehuru sådan framträder rakt i N derifrån; vid 
djupare brunnsgräfningar har man nämligen träffat »flisberg», 
hvarmed antagligen menas alunskiffer — hvilket jag dock ej 
varit i tillfälle att fullt konstatera, Åsens höjd torde uppgå 
till omkring 500 fot öfver Ljungans yta och byarnes till 2 a 300. 
Den SÖ:a sluttningen mot Österäsen samt S:a och SV:a mot 
elfven är betäckt af ymniga granitblock. Först mycket nära 
krönet ofvanom byn framträder berggrunden, som här utgöres 
af en grågul qvartsit med blåhvita qvartskorn, fallande 55” 
NNO. Följer man härifrån asens krön mot NV, finner man de 
alra flesta blocken bestå af röd, finkornig granit, medan i den 
branta sluttningen mot S.-sidan en grofkornig granit förherskar 
uti stora, ofta flata och till utseendet icke eller föga flyttade 
block. På ungefär Österåsens höjd och nedom den nämnda 
blockmarken framträder här — i början på ett inskränkt om- 
råde — silurisk kalk uti horisontela hällar. Följer man den 
södra sluttningen vidare mot NV, så påträffar man ofvanom 
torpet Bölesvagen på alldeles samma höjd åter ortoceratitkalk, 
längst ut fallande 10° NO., men några famnar innanför liggande 
uti horisontela lager. Mellan det först nämda stället och Böles- 
vågen är mycket troligt att kalk äfven anstår, men terrängen 
tillät mig här ej någon noggrannare undersökning. Bortom Bö- 
lesvågen, efter bergfoten, fortgår kalkväggen länge på samma 
höjd. Några tusen fot från torpet befunnos lagren egendomligt 
hopskjutna i riktning mot bergsidan, så att smärre delar voro 
rubbade, medan det mesta låg orördt. Här, liksom i manga 
andra liknande fall, har man svårt frigöra sig från den tanken, 
att rubbningen i de utåt belägna delarne af lagren astadkom- 
mits genom trycket af den jökel, som en gång fylt Ljungans 
dalgång. Kalken synes fortsätta nästan ända fram till Hallen. 
