48 SVENONIUS, OM WEMDALSQVARVSITEN. 
Då man från åsen nedstiger mot Hallens by, träffas orto- 
ceratitkalk under förhållanden, som göra dess lagring tvätydige. 
Vid vägen, som gar fran Hallen till Äsarne och snart grenar 
sig till Tossas synes sadan i horisontela lager. Tre små kullar 
höja sig några meter öfver kalken och synas öfverlagra den- 
samme. Två bestå af qvartsig lerskiffer; den tredje och mel- 
lersta, som inskjuter till några famnar från kalkhällarne, består 
af sönderbrakad, möjligen ej fast anstaende, grahvit qvartsit, 
som, om han är fast, tydligen ersätter den inom 8—10 famnar 
a ömse sidor uppträdande skiffern. Skiffern i nordligaste kullen 
är ock mycket söndergrusad och förefaller »nästan som ett slags 
morän» (dagboksanteckn.). Omedelbar kontakt mellan skiffern 
och kalken sågs ej någonstädes, men de ligga hvarandra mycket 
nära och antagligen öfverlagrar denna lerskiffer kalken. Högre 
upp på Tossås-vägen 
saledes ofvanom qvartsitkullen — syn- 
tes ock (antagligen fasta) hällar af samma, här kalkimpregnerade 
skiffer. Nedanför nyss afhandlade ställe utbreder sig öfver flera 
hektarers vidd utmärkt vackra, fullkomligt horisontela kalklager, 
från hvilka torfdyn bortkörts (såsom gödningsämne). Bäddarne 
äro ofta genomdragna af alnsbreda remnor, hvarigenom vackra 
regelbundna partier uppkommit; härifrån utsprängas grundstenar 
af ofta mer än 20 fots längd på ett par fots bredd. N härom 
framstryker på något afstand en brant qvartsitvägg, som fort- 
sätter ända till V om byn och tydligen tillhör Wemdalsqvart- 
sitens horisont. Denna är ställvis vildt förklyftad och består 
‚af grå- eller blähvit qvartsit utan tydlig lagring, möjligen (ej 
fullt säkert) fallande 30—40" V. 
Hela denna på silurisk grund hvilande bys höjd synes vara 
nära lika stor som de öfre delarne af det snedt emot liggande 
Ramberget, hvilket allt igenom bygges af qvartsithorisontens 
bergarter, således äfven på den nivå, der Hallens kalk borde 
visa sig. Kalken sträcker sig uppför Ljungan till Fudan, således 
är det ungefär ?/, mil mellan sydöstligaste och nordvestligaste 
punkten. Då enligt LINNARSSON (dagbok) de ytterst mot dalen 
belägna kalklagren vid Hallen falla 5—10° mot NO och de 
