50 SVENONIUS, OM :WEMDALSQVARTSITEN. 
»klipp-hamrar» af vacker, grofkornig, röd granit, A, till ungefär 
150 fot öfver sjön. V derom utbreda sig de ovanligt yppiga 
Tossås-åkrarne, £, som med 10—15° lutning sträcka sig om- 
kring 1000 fot uppåt till de ofvanför, pa en lindrig terrass lig- 
gande gärdarne, som bilda den lilla, välbergade byn. Grunden 
här lär byggas af siluriska skiffrar och kalkstenar, ehuru jag 
ej förrän vid €, alldeles invid byavägen, träffade först en dikes- 
vägg, nagra fot hög öfver botten, af fint förgrusad alunskiffer, 
ofvanpa hvilken syntes ett par fot starkt bituminös, trilobit- 
förande kalk, ofta med stängliga orstenspartier. Denna punkt 
är ungefär 200 fot öfver Hålsjön; nederst vid byavägen, der 
graniten slutar och det siluriska antagligen vidtager, var höjder 
ungefär 120 fot. Strax V. om gäardarne går genom byn, nästan 
i N—S, en ställvis mycket djup, 50—60 fot bred däld, V 
hvarom en brant, kanske 40—50 fot hög terrass vidtar, 1 hvil- 
ken horisontela kalklager framträda, D. Naturligtvis finnas obe- 
tydliga fläckar med lindriet fall både utåt och inåt. Under 
ungefär 15” lutning fortsätter denna ett par hundra fot till en 
skogbeväxt höjd, der »hamrar» af en »gråvackeartad skiffer» 
(= det förr nämda lagret d) framträda pa ungefär 320 fots 
höjd. Denna bergart stupar 63—70 till 80° mot NV eller 
NNV, är ställvis något kalkimpregnerad och visar någon gang 
hvita, tunna kalkdrummer !). Högre upp på berget öfverlagras 
den af den vanliga qvartsiten. 
Vill man här antaga kalkens underlayring, tvingas man till 
en föga naturlig förklaring. Hela lagerserien (kalken, Wem- 
dalsqvartsiten m. m.) vore afbruten nagonstädes mellan D och 
FE; allt V om brottlinien vore nedböjdt, medan de O. derom 
liggande lagren fatt ligga fullkomligt orubbade — naturligtvis 
med undantag af den ansenliga, på kalken liggande massan af 
»gråvacka» och qvartsit, som väl ej gerna kunde ha fattats här 
förut, då den är så mäktig alldeles intill, men nu alldeles saknas. 
!) Att såväl kalkimpregnationen som. drummerna- här liksom i ett par förr 
nämda fall bero på närheten till de siluriska lagren, anser jag högst sanno- 
likt; att således denna bergart icke för kalkhaltens skuld bör skiljas från 
kalkfri sådan. 
