ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1881, N:o 10. 51 
Förklaras dess frånvare genom något slags deundation, förefaller 
det ytterst egendomligt, att denna förfarit så så att säga varsamt, 
att ej jämte de hårda qvartsitmassorna något väsentligt af kal- 
ken bortskrapats; ty — under den gjorda förutsättningen — 
det korta afständet mellan kalken och »gråvackan» tillåter icke 
antagandet, att den förre varit nämnvärdt mäktigare än nu. — 
Sannolikare är väl då, att de horisontela siluraflagringarne äro 
yngre och Wemdalsqvartsitens lager förut uppresta. 
Beträffande öfriga punkter inom södra delen af länet, der 
Wemdalsqvartsit uppträder, vill jag nu blott anmärka: dels i 
fråga om trakten närmast V om Myssjö, att jag på stället ej 
funnit några skäl, som tala för skiljandet mellan »den kambriska 
qvartsiten» och Wemdalsqvartsiten; tvärtom synas de a ömse 
sidor om silurbildningarne uppträdande qvartsiterna ega några 
tillfälliga och eljes mindre vanliga accessoriska beständsdelar 
gemensamma: dels i fraga om Östberget pa Frösön och Hover- 
berget i Bergs s:n, att näppeligen annat kunnat anföras som 
skäl för åtgärden att beteckna dem som icke-prasiluriska än - 
petrografisk likhet med någon af Sevegruppens bergarter. Ehuru 
jag för min del anser, att bergarten i Östberget vida mera lik- 
nar t. ex. hälleflintan i trakten af Mullfjället, som hänförts till 
urformationen, än Wemdalsqvartsiten, vill jag dock, då inga skäl 
aberopats för den nämnda åtgärden, som dessutom antydes vara 
endast preliminär, denna gång ej vidare sysselsätta mig dermed. 
Rörande den till uppsatsen hörande taflan vill jag härmed 
göra följande rättelser: bergarts- och gardstecknen vid Bölberg 
skulle ha legat närmare hvarandra; mellan Noliäsen och Eggen, 
närmare den förre, är ett gårdstecken bortfallet; färgtrycket på 
åtskilliga ställen, isynnerhet vid Bölberg och vid bäckarnes förening 
SV om Häggingsåsen, har blifvit allt försvagt; å fig. 5, der grän- 
sen mellan qvartsiterna naturligtvis är godtycklig, skulle de terrass- 
lika sidoutsprången slutta något utät; å fig. 14 utgöres kullen A 
af granit. 
