100 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1871. 



mellan sjöarne Ensen, Lissaxen, Storaxen, Grafvarne och Gärd- 

 sjön, ehuru höjder och dalar här mera omvexla. 



Öster om Gärdsjön vidtaga åter silurbildningar. Öfre Gärd- 

 sjö by ligger på en granithöjd, som i söder sammanhänger med 

 bergen of van för Lerdal och norrut sänker sig ungefär midtför 

 sjöns norra ända. Utmed bergets vestra sluttning, mellan öfre 

 och nedre Gärdsjö, hvilken senare by ligger utmed sjön af samma 

 namn, träffas öfverallt i åkrarne ortocerkalk och möjligen äfven 

 cystidekalk. Stenen brytes här om hösten, sedan grödan inber- 

 gats, och när brytningen slutats, igenskottas åter brotten. Detta 

 brytningssätt, som i Dalarne- användes nästan öfverallt, der åk- 

 rarne hvila på kalkbotten, försvårar betydligt geologiska under- 

 sökningar under den tid, säden står på rot. Blott på få ställen 

 kunde jag derfore erhålla tillträde till kalken i Gärdsjötrakten, 

 som då alltid var ortocerkalk. Bland de högar af uppbruten 

 sten, som här och der lågo uppstaplade, trodde jag mig dock 

 äfven se någon cystidekalk. På Gärdsjöhöjdens östra aflall visar 

 sig graniten ända tills jemn mark möter. 



Parallel med denna höjd går en annan ostligare, som äfven 

 utgår från Lerdalsbergen och sträcker sig i riktningen mot Lju- 

 garn. Vid Blecket, som ligger på denna höjd, finner man vackra 

 lag af röd ortocerkalk. Öster om dessa uppstiger grundberget, 

 som här består af gneiss, genomdragen af granitådror. 



Profilen 3 är dragen från graniten öster om Gärdsjö utför 

 sluttningen till sjön, vidare öfver denna förbi södra ändan af En- 

 sen och öfver Hvitningsberget, allt i vestnordvestlig riktning, samt 

 derefter i nordvest upp till graniten vid Östbjörka. Den visar 

 här Rättvikshedens nivåförhållanden till de berg, som begränsa 

 den. — 



Norrut från öfre Gärdsjö och ej långt från Ljugarn ligger 

 byn Bom. I dess norra ända brytes Leptasnakalk, och straxt 

 vester om detta brott ligger ett annat brott med sandsten. Blott 

 en körväg skiljer dem åt. Sandstenen lutar något åt öster, så- 

 ledes, om den ej är afbruten, in under kalken. Denna sandsten 

 anser jag sträcka sig härifrån ända upp till Silfberget. Den sti- 



