116 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 187 1. 



mig fördjupning i de paleozoiska lag, hvilka raantelformigt slutit 

 sig efter grundbergets gestalt. En genomskärning af denna för- 

 djupning, omgifven af de numera förstörda kanterna, torde vid 

 denna tid hafva gestaltat sig så som de streckade linjerna i när- 

 stående figur utvisa. 



JL-^ 



£_ . 



a. Sandsten. 

 d. Cementkalk. 



b. Ortocerkalk. 

 e. Sferoidskiffer. 



c. Cystidekalk. 

 /. leptsenakalk. 



Under den tid isen egde sin största mägtighet och utsträckning 

 har sannolikt blott ringa denudation egt rum i kringstängda da- 

 lar. Dessa hafva blifvit fyllda med en stillastående ismassa, och 

 den i rörelse stadda isen har vandrat Öfver bergskanterna samt 

 den mellan dem liggande isen liksom öfver ett sammanhängande 

 plan. I en senare tid, då den aftagande ismassan redan följde 

 dalgångarnes riktningar, måste den, under för öfrigt lika omstän- 

 digheter, hafva utöfvat sin största kraft på uppstående partier 

 från dalbottnarne. En sådan skålformig fördjupning, som den jag 

 antagit ligga öfver Osmundsberget, har åter varit fylld med is, 

 till en början ända upp till linjen A-A', öfver hvilken den öfriga 

 isen framskridit. Denna åter har oafbrutet eroderat på kanterna, 

 hvilka derigenom jemte den inneslutna isklumpen minskats i höjd. 

 När åter denudationen nått linjen B-B', träffade den ett lag, skif- 

 fern, med ytterst ringa motståndskraft, hvarföre den också, der . 

 skifferns strykning låg i den vandrande isens riktning, med större 



