122 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1871. 



cementkalk. med Trinucleusskiffer. Fullt typisk visar sig ej den 

 senare i äbrädden, men på ringa afstånd derifrän. Följer man 

 sedan ån uppföre, ligga de äldre lagen efter h varandra i ordnings- 

 följd, men nedom qvarnfallet samt och synnerligen inverterade 

 och stupande mot öster, de yngsta mest, de äldsta nästan lodrätt 

 ställda. På gränsen mellan cystidekalken och cementkalken är 

 den senare nästan mergelartad samt innehåller en del af Trinu- 

 cleusskifferns försteningar jemte en antydning om den rikare 'bra- 

 chiopodfauna, som uppträder i Leptamakalken. Gränsen mellan 

 cystidekalken och ortocerkalken, som här bättre kan studeras än 

 på något annat mig kändt ställe, är ej så skarp, att ett bestämdt 

 plan kan påvisas, som skiljer de båda grupperna åt, men detta 

 hindrar ej, att de i faunistiskt hänseende äro sinsemellan betyd- 

 ligt skiljaktiga. Den bergart, mot hvilken ortocerkalken stöder 

 sig, är ej, såsom jag förut antagit, porfyr, utan sandsten, eller 

 kanske riktigare eurit. Den har på olika punkter olika utseende; 

 än liknar den en vanlig sandsten, än blir den mycket hård och 

 nästan hälleflintartad, än får den ett slags porfyrstruktur, men 

 talrika öfvergångar visa, att alla dessa former tillhöra samma 

 lag. Denna bergart fortsätter upp till en gammal vattensåg, der 

 den till utseendet afbrytes af uppresta cystidekalkhällar, hvilka, 

 liksom de föregående lagen, stryka i norr och söder. Vid nog- 

 grannare efterseende, finner man dock emellan båda bergarterna 

 en liten uppskjutande gång, knappt fotsbred, af en bergart, som 

 på denna punkt svårligen låter bestämma sig, men i sin fortsätt- 

 ning ett stycke från ån visar sig vara hyperit. Ett stycke vester 

 om cystidekalken ligger ortocerkalk stupande mot öster. Huru- 

 vida den förra af dessa bergarter öfverlagrar den senare, så att 

 båda blifvit afskurna af hyperiten, eller om cystidekalken är ett 

 lösryckt stycke, som åtföljt denna vid dess höjning, vågar jag ej 

 afgöra. Ortocerkalken å sin sida hvilar ånyo på eurit, hvilken 

 sedan fortsätter långt inåt platåns inre område. Jag har följt 

 den omkring £ mil vesterut från Fjecka. 



Platåkanten böjer sig härefter mot nordvest, liksom för att 

 följa Skattungesjöns södra strand. På dess sluttning träffas ännu 



