. CLEVE, SCLPITER AP PLATINABASER. 191 



icke, så vidt man känner, kan bilda sulfiter och saltet vid be- 

 handling med svafvelsyra ger sulfat af platodiammin torde för- 

 eningen med största sannolikhet ega formeln 



p (2NH 3 .O.SO.O.H 9H n 



Ft i2NH 3 .O.SO.O.H + 2H 2 U - 



1 samband med förut anförda fakta torde jag få vidröra re- 

 sultaten af en undersökning af Chydenius 1 ) öfver anilins inver- 

 kan på platinasulfit, beredt af platinaklorid och svafvelsyrlighet. 

 Ohydenius erhöll ett anilinsalt, hvars atomistiska formel torde 

 kunna skrifvas 



2 (C 6 H 8 N) . 2 . (SO) 2 . 2 . (C 6 H 7 N), Pt + H 2 O 

 och af detta salt erhölls genom dubbel dekomposition silfver- 

 och bariumsalterna. 



Ag 2 . O, (SO) 2 2 (C 6 H 7 N) 2 Pt + 2H 2 O 



och Ba . 2 (SO), O, (C 6 H 7 N) 2 Pt 



Antingen den platinahaltiga radikalen i dessa salter mot- 

 svarar platosammin ,_ ^, 6 TT 7 (Pt ellerplatosemidiammin 6 "' \ Pt 



r :n C 6 H 7 \ L J 



torde dessa salter böra uppfattas såsom normala sulfiter t. ex. 

 silfversaltet 



Ag.O.SO.O J' rt eHei 



Ag.O.SO.ONC 6 H 7/ p 

 Ag . O . SO . O N C 6 H 7 \ 



Af det förut anförda visar sig således, att platinans eller 

 <imoniakplatinans kända sulfiter kunna hänföras till tvenne typer, 

 af hvilka den ena motsvarar svafvelsyrlighetens normala salter 

 och blott innehåller en molekül thionyl (SO) för hvarje verk- 

 sam frändskapsenhet hos platinan och den andra med 2 (SO) 

 De senare salterna kunna icke förklaras ensamt af svafvelsyr- 

 lighetens tvåbasiska natur, men deremot kunna de tolkas enligt 

 den moderna kopplingstheorien af Blomstrand om man anta- 



') Om Anilins inverkan på platinaklorur och svafvelsyrlig platinaoxidul. Hel- 

 singfors 1859. 



