296 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1871. 



endet rätt mycket påminnande om små celler af Protococcits ni- 

 valis! De öfriga voro genomskinliga men begränsade af en 

 skarp kontur. Som kännedomen af dessa kroppars natur in- 

 skränker sig härtill, får det förbehållas åt en kommande under- 

 sökning att närmare utreda deras betydelse. 



På lika beskaffade lokaler som denna art och ofta i säll- 

 skap med densamma förekom Protococcus nivalis. Bland den 

 fina grusen på isen träffas i ringa mängd små gröna celler, dels 

 förenade i mindre cellgrupper dels isolerade, hvilka synas till- 

 höra Protococcus vulgaris. T stor mängd finnes deremot Scy- 

 tonema gracile öfverallt der grusen antingen ligger med glest 

 spridda korn på isens yta eller bildar mer eller mindre tjocka 

 lager. Trådarne ligga antingen ensamma eller förenade till små 

 knippen, i det de nedtill sluta sig tillsamman och sedan högre 

 upp kröka sig tillbaka. De äro temligen styfva, S-formigt eller 

 slingrigt flerböjda, till färgen gulbruna. Deras längd är mycket 

 vexlande, bredden vanligen 0,009 m. m. 



Förklaring- till planchen. 



Fig. 1 — 5 ( 320 /i förstoring). Trådar af olika antal celler. 



» 6 ( 32 ° \). Små fria celler. 



» 7 ( 320 /i). Yttersta cellen i en tråd mera uppsvälld och 



med tjockare membran än vanligt. 



>» 8, 9 ( 32 %). Enstaka dylika celler. 



» 10 ( 45 %). Ensam cell med 4 kärnlika kroppar i klorofyll- 



massan och en cellkärna i midten. 



» 11 ( 63 %). Ensam cell, innehållande 8 bruna och 12 färg- 



lösa kroppar. 



