BÖRTZELL, AFVÄGN. MELLAN SUNDSVALL OCH LEVANftER. 359 



De fel, som begås under en, med ett omsorgsfullt justeradt 

 instrument, noggrannt utförd afvägning härflyta antagligen från 

 någon eller några af nedannämnde felkällor, som jag skulle vilja 

 kalla 



a) större och tillfälliga, såsom: felaktig afläsning (på t. ex. tum 

 och fot) och misskrifning, h vartill man skulle kunna foga 

 räknefel, som stundom kunna insmyga sig på ett särdeles 

 försåtligt sätt, samt 



b) mindre, och som alltid sträfva att göra sig gällande, såsom: 

 ofullkomlig inställning af vattenpasset, stångens ej fullkom- 

 ligt lodräta ställning, den ofullkomlighet i afläsningarne, som 

 beror på omöjligheten att mer än till en viss grad sönder- 

 dela stångens mått, x ) möjligheten för stångbäraren att vid 

 vändningen mot afvägaren ändra stångens plats, dét juste- 

 ringsfel, som antagligen alltid finnes qvar, och slutligen re- 

 fraktionens och jord kurvaturens inflytande. 



Då man nu kan med visshet antaga, att det ej lyckas nå- 

 gon att helt och hållet undvika alla dessa källor till fel, bör väl 

 knappast någonsin en afvägning antagas for tillförlitlig innan den 

 blifvit kontrollerad. Huru denna kontroll skall åstadkommas, är 

 helt och hållet beroende på den grad af noggrannhet som med 

 afvägningen åsyftas. För en vanlig afvägning, t. ex. en sådan, 

 som utföres för kartografiska ändamål, torde det väl vara allde- 

 les tillräckligt, att (nu och alltid under förutsättning af ett om- 

 sorgsfullt arbete) förvissa sig derom, att inga fel, härflytande från 

 någon af de ofvannämnda större felkällorna vidlåda densamma, 

 hvilket mål kan uppnås genom att fortsätta afvägningen till nå- 

 gon punkt, hvars höjd i förhållande till utgångspunkten är noga 

 känd. Ar afvägningen af mera grannlaga art, eller kan det nyss- 

 nämnda förfaringssättet ej användas, måste den visserligen till- 

 förlitligare men också betydligt dyrbarare utvägen tillgripas, att 

 repetera hela arbetet. Klart är dock, att äfven på detta sätt ej 

 annat än de gröfre felen — de, som egentligen ej bero på sjelfva 



*) För svenskt mått torde väl Knien vara den minsta del i hvilken en afväg- 

 ningsstång lämpligen kan delas. 



