494 ÖFVERSIGT AF K. VETEXSK.-AKAD. FÖRHANDLING AK, 1871. 



väpnad med endast en klo. Samma fotpars taggväpning 1 ) under- 

 till 1, 3, 3, 2 (typiskt). Hjelpläppens tänder 8 — 14 (någon- 

 gång ända till 16). 



Under denna grupp inbegriper jag alla de former af svenska 

 Lithobier, som, förutom ofvan angifne karakterer, utmärka sig hufvud- 

 sakligen derigenom, att höftledshålorna, olikt förhållandet hos öfriga 

 skandinaviska former, vid framskriden ålder antaga en träns verselt 

 långsträckt form, att antennledernas antal hos de fullvuxna (och 

 fördenskull fortplantningsskickliga) individerna vexlar mellan 30 och 

 48, samt att taggväpningen på första fotparet är antingen såsom 

 hos Lithobius forficatus typicus 2, 3, 2, eller såsom hos L. coriaceus 

 L. Koch 1, 1, 1, eller slutligen såsom någongång hos L. museorum 

 och L. hortensis L. Koch ett tal, vexlande mellan dessa bägge ex- 

 tremer. Jag sammanfattar således uti denna grupp de fyra »arter», 

 som L. Koch i sitt arbete: Die Myriapodengattung Lithobius be- 

 skrifvit under namn af L. forficatus, L. muscorum, L. hortensis och 

 L. coriaceus. — Att de fyra icke äro hvad man gemenligen förstår 

 med uttrycket arter, skall enhvar lätt finna, som undersökt ett mera 

 rikhaltigt material af detta slägtes former. 



Meinert 2 ) har på klara grunder visat, att L. hortensis L. Koch 

 icke är någonting annat än ett visst yngre stadium af densammes 

 L. forficatus. Den enda skilnad af väsentligare betydenhet, som 

 mellan dessa båda former står att finna, har man sökt i höftleds- 

 håloraas antal och form. Hos L. forficatxis L. Koch äro de jem- 

 förelsevis flera och till formen långsträckta, hos L. hortensis Id. färre 

 och runda. Men deras form är icke konstant. Under djurets till- 

 växt till-taga de i antal och erhålla under tiden en långsträckt form; 

 också finner man ej sällan upp mot sternum hos i öfrigt fullt ut- 

 bildade exemplar af den verkliga L. forficatus L. Koch höftleds- 

 hålor, som bibehållit den ursprungliga runda formen. Parallelt med 

 detta höftledshålornas tilltagande i antal och deras formförändring 

 går en serie af andra egendomligheter — förökning af hjelpläppens 

 tänder, ögonens oceller och antennlederna — , hvilka förmedla . öfver- 

 gången från L. hortensis till L. forficatus. Dessa bägge formers 

 artidentitet synes mig således påtaglig. Att understundom, ehuru 

 ytterst sällan, påträffas individer, som med ett för L. forficatus ty- 

 picus utmärkande antal af oceller och antennleder förena en höftleds- 

 hålornas runda form, bevisar ingenting annat, än hvad man inom 

 andra djurgrupper någongång iakttagit, att nämligen enstående indi- 

 vider kunna i något drag af sin bygnad, så att säga, framhärda i 

 ungdomsstadiet. 



Deu beskrifning, som L. Koch (auf. st. pagg. 51 och 52) gifvit 

 af L. coriaceus, erbjuder i hufvudsak ingen annan skilnad mellan 



') För att uttrycka antalet taggar på undre sidan af första fotparets 3:dje, 4:de 

 och 5:te, samt på släpfötternas (=15:de fotparets) 2:dra, o:dje,-4:de och 5:te 

 leder begagnar jag för korthets skull samma beteckningssätt, som blifvit af 

 Meinert och v. Poeath användt. 



2 ) Danmarks Scolopendrer og Lithobier (Naturhist. Tidsskrift, 3 Raekke 5 Bind). 



