A. STUXBERG, BIDRAG TILL SKANDINAVIENS MYRIOPODOLOGI. 495 



denna ocb hans L. forficatus än just den, att de yttre honliga geni- 

 talierna hos den förra hafva blott en process på andra leden. Denna 

 karakter skulle således. — bortsedt från andra erkändt variabla ka- 

 rakterer, såsom antennledernas, ocellernas och höftledshålornas antal — 

 vara den enda, på hvilken en artåtskilnad i detta fall blifvit grun- 

 dad l ). Att denna karakter icke är konstant, samt att den följakt- 

 ligen icke kan tillerkännas specifik betydelse, derom har jag flere 

 gånger varit i tillfälle att öfvertyga mig. Följande fall torde till- 

 räckligt visa detta. Hos ett individ (från Vallåkra i Skåne), om- 

 kring 12 m.m. långt, utgjorde antalet af antennlederna 38 — 39, 

 hjelpläppens tänder voro 10, ocellerna på hvardera sidan 17, stälda 

 i fyra nästan räta rader ( — en större sidoocell samt 16 mindre 

 oceller, ordnade på följande sätt i fyra rader: 5, 5, 3, 3 — ), tagg- 

 väpningen på första fotparet 2, 3, 2, på femtonde fotparet 1, 3, 3, 2 

 — allt karäkterer, som berättiga dess hänförande till L. forficatus 

 Mnrt. Men jemte dessa kännetecken fans «am zweiten Gliede der 

 weiblichen Genitalien nur ein Zäpfchen», hvilket just enligt L. Koch 

 karakteriserar hans L. coriaceus. Denna enda karakter, i förening 

 med de förut nämde, är tillräcklig för att kunna ställa detta individ, 

 jemte så många andra från det mer eller mindre afvikande, på grän- 

 sen mellan L. coriaceus L. Koch och L. forficatus id. — Meinert, 

 som synes lägga mycken vigt vid taggväpningen på första fotparets 

 tredje, fjerde och femte leder, uppger denna hos L. coriaceus till 

 1, 1, 1, och på grund af denna karakter, tillika med några andra, 

 anför han denna senare form som en från L. forficatus specifikt 

 skild art. Men vi få härvid ej förgäta, att taggväpningen på första 

 fotparet hos sådana individer, som man med fullkomlig säkerhet vet 

 vara ungar af L. forficatus, är 0, 1, 1 — Meinert anför sjelf detta — , 

 samt att det såsom regel för alla arterna gäller, att (hos de 

 fjorton första benparen) femte leden först får taggar, sedan fjerde 

 och till sist tredje. Ingenting ligger således till hinder derför, att 

 Meinerts liksom L. Kochs och v. Poraths L. coriaceus represen- 

 terar antingen ett utvecklingsstadium af L. forficatus, eller i bästa 

 fall måhända en differentiering i denna enda yttre karakter. 



Hvad angår L. muscorum L. Koch, synes den mig endast ut- 

 göra ett slags mellanstadium mellan L. coriaceus och L. hortensis, 

 närmande sig mera den senare 2 ). 



x ) Det förtjenar anmärkas, att såväl L. Koch sjelf som äfven v. Porath (Öfvers. 

 K. Vet.-Akaduis Fhandl., årg. 26, pagg. 637 och 638) uppge 15:de fotparets 

 taggväpning hos L. coriaceus till 1, 3, 3, 2, då den deremot af Meinert 

 uppgifves till 1, 3, 3, 1. Sjelf har jag aldrig hos de exemplar, jag under- 

 sökt, funnit detta senare antal. Om ej Meinerts uppgift skulle bero på ett 

 tryckfel eller en felskrifning, kan jag ej fatta dessa stridiga uppgifter på annat 

 sätt än så, att antingen Meinert förbisett den yttre lilla taggen på 5:te 

 leden, eller ock att den varit bortrifven hos de exemplar, som förelegat till 

 undersökning. 



2 ) I sammanhang härmed vill jag framställa den förmodan, att, enligt min 

 uppfattning af gränserna för L. forficati (sens. lat.) variationer, den af L. 

 Koch i anf. arbete nybeskrifna och L. parisiensis benämde Lithobius faller 

 inom L. forficati område. 

 Öfvers. af K. Vet.-Akad. Förh. Årg. 28. N:o 4. 12 



