500 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1871. 



Förekomst. Denna art är säkerligen icke sällsynt, ehuru den 

 vanligen icke, liksom föregående, anträffas i större massor på samma 

 ställe. Jag liar funnit den flerestädes i Skåne (Lund, Örtofta, Bjer- 

 sjölagård, Eslöf, Ignaberga, Kullaberg etc), Blekinge (Ronneby), 

 Småland (Säfsjö), på Oland (Borgholm) och Gotland (Bunge, Visby 

 etc.). Förekommer på liknande lokaliteter som L. forficatus. 



Grupp III. Lithobii crassipedes. 



Typ: Lithobius crassipes L. Koch. 



Kar. Nionde, elfte och trettonde ryggsköldarne med rät- 

 vinkliga, vanligen rundade hörn. Femtonde fotparets yttersta 

 tarsalled med endast en klo. Antenner med 20 (typiskt; undan- 

 tagsvis 21 eller 19) leder. Hjelpläppens tänder konstant 4. 

 Två svenska arter: L. crassipes och L. curtipes. 



Sp. 3. Lithobius crassipes L. Koch 1862. 



Syn.: 1862. Lithobius crassipes L. Koch, Myriapodengatt. Litho- 

 bius. pag. 71. 



1866. » » Palmberg, loc. cit. pag. 21. 



1869. » » Meinert, Nat. Tidsskr., 3 R. 5 B. 



pag. 263. 



1869. » » v. Porath, Öfvers. K. Vet.-Akadais 



Fhandl., arg. 26 pag. 639. 



Antenner typiskt med 20 (ytterst sällan med 21 eller 19) leder. 



Oceller på hvardera sidan 10 — 12, stälda' i 3 föga böjda rader 

 (vanligen 4, 4, 2 — 4, 3, 2 Jeinte sidoocellen). 



Första fotparets taggar 0, 2, 1. 



Femtonde fotparets taggar 1, 3, 2, 0. 



Höftledshålor: tf 1 2, 3, 3, 2—2, 4, 4, 3; $ 2, 3, 3, 3—2, 4, 4, 3. 



Femtonde fotparets 4:de led hos o 71 saknar innantill den kägel- 

 formiga process, som utmärker följande art. 



Längd 9 — 12 m.m. 



Färgen är ljusbrun, ej sällan stötande i gult. Hufvudet och 

 de första antennlederna alltid mörkare än öfriga kroppen. 



Förekomst. Lithobius crassipes. som helst uppehåller sig under 

 mossa på stenar och på de något fuktiga af mossa öfverdragna nedre 

 delarne af trädens stammar, förekommer ytterst allmänt och talrikt 

 i Skåne och Blekinge, hvarest den kan sägas utgöra den domine- 

 rande Chilopoden. De nordligaste punkter, på hvilka den af mig 

 anträffats i förstnämda provins, äro Kullaberg, Farhult och Ignaberga. 

 I Småland skall den (enligt v. Porath) förekomma mycket sällsynt. 

 Från Vestergötland äger jag exemplar från Alingsås och Mösseberg. 

 På Gotland och Öland synes den förekomma temligen allmänt. — 

 Saknas säkerligen i landets mellersta och nordliga delar. 



