540 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1871. 



molekul hvilken som helst i A är således i jemnvigt, emedan 

 alla repulsioner på honom upphäfva hvaranclra eller hafva noll 

 till resultant. Häraf följer, att resultanten af alla molekuler i 

 det omgifvande medium måste till storleken vara lika med och 

 hafva motsatt riktning mot resultanten af de ethermolekuler, 

 som finnas inom kroppen. Men om ethermolekulerna inom krop- 

 pen veta vi, att de till följe af sin ömsesidiga repulsion söka 

 att lägga sig på kroppens yta. Resultanten af alla ethermole- 

 kulernas repulsion i det omgifvande mediet måste derföre söka 

 att drifva ethermolekulerna inom kroppen från ytan mot de 

 mellersta delarne. Tänka vi nu oss en kropp, som har brist på 

 ether, det vill säga, mindre mängd deraf än i jemnvigtstillständet, 

 så måste resultanten af de yttre molekulernas repulsion få öfver- 

 handen, och följaktligen molekulerna inom kroppen drifvas från 

 ytan mot det inre. Som nu kroppen innehåller en mindre mängd 

 ether än i det neutrala tillståndet, så måste brist deraf uppstå 

 vid ytan. 



Vk analogt sätt kan man göra sig reda för etherns kon- 

 densation vid laddning i Leydnerflaskan eller den Franklinska 

 skifvan. Den elektriska urladdningsströmmen blir ingenting annat 

 än den elektriska etherns öfvergäng frän en kropp till en annan 1 ). 



') Såsom bekant är, försökts redan Franklin att förklara de på hans tid kända 

 elektriska fenomenen genom antagandet af ett enda elektriskt fluidum. Han 

 kunde emellertid icke angifva orsaken till repulsionen mellan tvänne negativt 

 elektriska kroppar utan att tillägga den vägbara materien sådaua egenskaper, 

 som den utan tvifvel icke äger. Franklins och de så kallade unitariernas 

 åsigt om elektricitetens natur måste derföre gifva vika för dualisterna, hvilka 

 uppställde den hitintills antagna hypothesen om tvänne fluida. På den sed- 

 nare tiden hafva några få försök blifvit gjorda att förklara de elektriska 

 fenomenen såsom förorsakade af ljusethern eller ett enda fluidum. Utan 

 att ingå i någon närmare redogörelse för dessa mer eller mindre lyckade 

 försök, kan här i allmänhet anmärkas, att de i afseende på egenskaperna 

 eller rörelsetillståndet hos ethern grunda sig på antaganden, hvilkas riktighet 

 med skäl kan dragas i tvifvel, och att de dessutom icke bära den pregel af 

 eukelhet, som bestämdt skulle hafva förefnnnits, om sanningen blifvit träffad. 

 Theorien för ljuset förutsätter, att ethern, som finnes hos en materiel kropp, 

 har olika täthet hos olika kroppar, och att denna täthet förblir densamma, 

 så länge kroppen i intet hänseende förändras. Till följe häraf måste man 

 antaga, att olika slag af vägbar materie äga en olika attraktionsförmåga på 

 ethermolekulerna. En materiel kropp kondenserar ether uti sig från den 



