EDLUND, FÖRSÖK ATT FÖRKLARA DE ELEKTR. FENOMENEN. 543 



livad som försiggår eller sker i den yttre naturen erfordrar en 

 viss tid. Denna tid kan vara så kort som helst, men den är 

 allclrig lika med noll. Tid och rum äro oundgängliga vilkor för 

 naturfenomenens tillvaro. Detta är en apriorisk sanning, som 

 af erfarenheten bekräftats, i samma män som de vetenskapliga 

 methoderna för mätning af tid och rum blifvit fullkomnade. Man 

 trodde ju förr t. ex., att ljuset och elektriciteten fortplantade 

 sig ögonblickligt; men bättre observationsmethoder hafva visat, 

 att detta ingalunda är fallet. Man kan vara fullkomligt säker 

 derpå, att en galvanisk ström icke vid börjandet skulle kunna 

 uppnå sin fulla styrka eller vid upphörandet försvinna, utan att 

 dertill en viss tid vore behöflig; äfven om icke extraströmmarne, 

 såsom nu är fallet, fördröjde dessa båda fenomen. Vi måste 

 såsom orimligt förkasta det påståendet, att den inverkan, en 

 materiel kropp utöfvar på en annan, som är belägen på afstånd 

 derifrån, eller repulsionsverkan af en ethermolekul på en dylik, 

 aflägset belägen, icke skulle fordra en viss tid för att fortplanta 

 sig från den förra till den sednare. Denna tid kan vara så 

 kort som helst, men den finnes alltid till, äfven om den undgår 

 våra observationer. Då en vexelverkan börjar mellan tvä ma- 

 teriela kroppar eller emellan två ethermolekuler, uppnår icke 

 denna verkan i ett mathematiskt tidsmoment fulla det värde, 

 som är bestämdt af det inbördes afstånclet. Verkan måste vexa 

 från noll till detta slutvärde, och dertill åtgår en viss tid. På 

 samma sätt kan en verkan icke försvinna eller förändra värde, 

 utan att dertill en viss tid är behöflig. Den anförda satsen: 

 «allt hvad som försiggår eller sker i den yttre naturen erfordrar 

 en viss tid», kan i afseende på sin vigt och betydelse jenmföras 

 med den sats, som kan sägas ligga till grund för den mekaniska 

 värmetheorien och som uttryckes med orden: »af intet blir intet» 

 (ex nihilo nihil fit). Den nu uppställda satsen bör företrädesvis 

 äga tillämpning inom det elektriska området; emedan till följe 

 af elektricitetens stora fortplantningshastighet hastiga förändrin- 

 gar uppkomma i den ömsesidiga inverkan, som ethermolekulerna 

 utöfva på hvarandra. Enligt Fizeaü's och Gounelles be- 



