556 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1871. 



vi det af Wiedemann och andra undersökta förhållandet, att 

 en vätska, genom hvilken en galvanisk ström går, mekaniskt 

 släpas med i den positiva strömmens riktning. För att för- 

 klara detta förhållande måste man antaga, att den negativa 

 strömmen antingen alldeles icke eller åtminstone i lägre grad 

 än den positiva äger denna egenskap; ehuru för förklaringen af 

 flera andra företeelser den förutsättningen är nödig, att den 

 positiva och negativa strömmen förhålla sig lika i afseende på 

 materien. Till det nu nämnda ansluter sig det kända faktum, 

 att den positiva polen i en ljusbåge och den positiva kulan vid 

 gnistbildningen, då ett elektriskt batteri urladdas, företrädesvis, ' 

 om ock icke uteslutande, anfrätas och förstöras. Att den ne- 

 gativa polen icke lemnas alldeles orörd kan hafva sin förklaring 

 bland annat i den elektromotoriska kraft, som alltid har sitt 

 säte i den elektriska gnistan eller den galvaniska ljusbågen. 

 Det föreställningssätt, man bildat sig om den positiva och I 

 negativa strömmens fortplantningssätt i motsatt riktning i en 

 ledare, är ingalunda enkelt och är derföre icke heller naturligt. 

 Vida lättfattligare blir förklaringen till dessa och flera andra 

 naturfenomen, om man antager tillvaron af blott ett enda elek- 

 triskt fluidum. Att ljusethern existerar veta vi med lika stor 

 visshet som att vår jord är omgifven af en atmosfer. Om det 

 nu kan ådagaläggas, att de elektriska fenomenen kunna föror- 

 sakas af denna ether, sä böra vi ock vara fullkomligt säkra 

 derpå, att något särskildt elektriskt fluidum icke Annes till; ty 

 om naturen kan begagna en enda orsak för att frambringa 

 vissa fenomen, så använder hon dertill icke två. 



