600 ÖFVERSIGT AF K. VETEN8K.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1871. 



genom dem, genom deras närmare studium, som en säkrare 

 kunskap kan vinnas om gneisernas ursprungliga tillstånd och 

 deras uppkomst. 



Jag öfvergår nu till det yngre dislokationsfenomenet, Ii vilket 

 genom mera betydande förkastningar gifvitsig tillkänna. Dessa 

 hafva utöfvat ett mera storartadt, ett för ögat genast märkbart 

 inflytande, ty landskapets hela yttre prägel är på dem beroende. 

 Om dessa förkastningar vore äldre än den kambriska sandstenen, 

 så skulle nödvändigt i denna träffas massor af brottstycken från 

 den äldre bergarten, förutsatt att den egt blott någon ringa 

 sammanhallighet; sandstenen skulle i alla händelser blifvit af- 

 lagrad i fördjupningar och klyftor etc, som i riklig mängd måste 

 uppkomma vid så betydande omstörtningar — allt blott före- 

 teelser, som på flere ställen i värt land kunnat iakttagas. Här 

 synes ej spår till dylikt. Vi måste sålunda redan på grund 

 här af anse förkastningarne tillkomna först efter kambriska tiden. 

 Men det är också lätt att se äfven på skiktställningen, att den 

 kambriska sandstenen fått vidkännas desamma dislokationerna; 

 mindre lätt synes det likväl vid Torekov än i Cimbrishamns- 

 trakten. 



Lägga vi nu härtill, att Skånes alla yngre formationer — 

 ända till och med kritan åtminstone — äfven undergått sådana 

 förkastningar och i ganska vidsträckt grad, samt vidare, som 

 jag förut nämnt, att hittills sedda större konglomeratbildningaiv 

 såsom de till Kågerödsgruppen hörande, icke genom sitt inne- 

 hall häntyda på någon märkligare förstöring af redan för handen 

 varande fossilförande lager, så synes verkligen det antagandet 

 icke sakna grund, att alla dessa senare nivåförändringar äro 

 en följd af under någon viss tid mera intensivt verkande or- 

 saker, sålunda i det stora hela, i det väsentligaste, att anse 

 som samtidiga och relativt taget ganska unga. Af vigt vid 

 deras ålders bestämning är nu den omständigheten, att strand- 

 bildningar till kritformationen omkring Hallands ås (den del 

 deraf, som här är i fråga) icke finnas, under det att för- 

 hållandet är motsatt vid Skånes ostkust. De borde naturliven 



