MEVES, ORNITHOLOGISKA IAKTTAGELSER 1 NORDVESTRA RYSSLAND. 751 



gamla (omkr. 12) af Sylvia certhiola, P. och (omkr. 6) af Sylv. 

 ochotensis, dessa i samlingar ännu sällsynta foglar, torde det 

 tillåtas mig att anföra några ord, huruvida Sylvia ochotensis, 

 Midd. bör anses som en sjelfständig art, eller som ungen till 

 S. certhiola, Pall. De flesta af de gamla foglarna hade öfver- 

 sidan enfärgadt rostgrå, men några, t. ex. i Helsingfors, visade 

 en mörkare teckning längs fjäderskaften och öfverensstämde mest 

 med Pallas' beskrifning. Jag har dock ej sett något exemplar 

 med så starkt tecknade fläckar som figuren i Bree's Birds of 

 Europé l ). Anmärkningsvärdt är det äfven, att ingen författare 

 beskrifvit ungdrägten till S. certhiola, och att jag ej heller sett 

 som unge af denna art betecknade exemplar. Frågan blir vi- 

 dare, om S. ochotensis någou gång blifvit tillvaratagen på våren, 

 och detta måste jag med ledning af de uppgifter, som förfat- 

 tarne härom lemnat, och af de exemplar jag sett af S. ocho- 

 tensis, bestrida. Dr v. Middendorff säger, att sex fullväxta 

 exemplar cl. 24 Juli (5 Aug.) blefvo skjutna vid Uds' koj-os-trög, 

 och Dr Piadde träffade dem i medio af Augusti. Ett med först- 

 nämnda datum och lokal signeradt exemplar ankom 1848 till 

 härvarande Museum, hvilket jag nu nogare undersökt. Det 

 öfverensstämmer alldeles med Middendorffs beskrifning; öfver- 

 sidan är rostbrunaktig med mörkare skaftfläckar; den gulaktiga 

 undersidan har dock sannolikt betydligt bleknat; »näbben kor- 

 tare och benen tjockare» o. s. v. Betraktar man emellertid 

 näbben noggrannare, visar han ej den polerade yta, som hos 

 S. certhiola, utan är den i följd af hoptorkningen något skrynk- 

 lig; benen och naglarna äro bleka, nästan utan glas, och af 

 lösare beskaffenhet; ving- och stjertpennorna voro fullväxta, men 

 spetsarna af de sednare ej försedda med bestämdt formade, utan 

 med ojemna fjunlika strålar, och skaftspetsen, på hvilken dunet 

 sannolikt varit fästadt, var kortare än sidostrålarna. Bland srnå- 

 fjädrarna voro många ännu försedda med blodspolar, utan att 

 deribland fanns en enda sliten fjäder, som kunde anses härröra 

 från vårdrägten. Allt detta häntyder på, att fogeln änu bar 

 sina första ving- och stjertpennor, men att de första giesstrå- 

 liga småfjädrarna af nästdrägten blifvit ombytta. Ett ungt 

 exemplar med helt kort stjert bestyrker detta. På en gammal 

 fogel i ruggningen skulle den tiden på året ovilkorligen några 

 slitna ving- eller stjertpennor samt en eller annan vingtäck- 

 fjäder varit qvar. Att gamla foglar i ren höstdrägt hafva en 

 mera enfärgad, om också med ljusa kanter försedd öfversida, 

 än ungarna efter den första fullständiga höstruggningen, kan 

 tagas för gifvet, och möjligen har en unge i en sådan drägt 

 tjenat till förebild för Bree's figur med något for skarpt mar- 

 kerade näckar. 



Af det anförda torde det vara klart, att Sylv. ochotensis ej 

 kan betraktas som art, utan blott som unge till Loc. certhiola, P~ 



') Vol. II. pag. 101. 



