818 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1871. 



som hos den äro hufvudets sidor och fjällen på kroppssidorna 

 silfverglänsande, men denna silfverglans är på de sednare mör- 

 kare och något skiftande i blått, och denna mörkare färgskift- 

 ning är till stor del uppkommen derigenom att — isynnerhet på 

 de öfre delarne af kroppssidorna — en talrik mängd af större 

 och mindre svartaktiga pigmentfläckar förefinnas inbäddade i 

 fjällens yttre silfverglänsande betäckning. Den skiljes emellertid 

 lätt både från löjan och våra andra karpfiskar derigenom att af 

 sidolinien förefinnes endast en ringa del, längst fram på kropps- 

 sidan, upptagande på de af oss undersökta fullvuxna exemplaren 

 blott omkring åtta fjäll, och på yngre exemplar ett ännu ringare 

 antal. Maslowsky, som i allmänhet bäst beskrifvit denna fisk, 

 har å exemplar från trakten af Moskwa funnit sidolinien upp- 

 tagande 10 till 13 fjäll, eller ock upphörande på det 9:de fjället, 

 och från och med det 13:de åter uppträdande på ett par fjäll. 

 Enligt v. Siebold's iakttagelser upptager den 8 till 12 fjäll x ). 



En annan karakter, hvarigenom man lätt kan känna denna 

 fisk från dem af våra karpfiskar, som på kroppssidorna hafva 

 mer eller mindre stora och silfverglänsande fjäll, är den, att dess 

 fjäll på större delen af kroppssidan hafva inga strålår, eller ock 

 endast svaga spår till desamma 2 ). 



Till kroppsformen är den mera undersätsig än löjan. Pro- 

 portionen mellan kroppens längd oeh höjd är väl ungefär den 

 samma, som hos den, men kroppen är tjockare, hvadan ryggen 

 är mera kullrig, och hufvudet ofvan bredare, samt nosen, sedd 

 ofvanifrån, mera trubbig. Pannans bredd mellan ögonen (oske- 

 letterad) är större än ögats diameter. Denne sednare diameter 



') Uti denna ofullständiga utveckling af sidolinien öfverensstämmer den med 

 bitterlingen (Rhodeus amarus), som icke är funnen hos oss, och sannolikt ej 

 heller kommer att finnas här. 



2 ) Såväl Maslowsky som de andre författarne uppgifva, att dess fjäll helt och 

 hållet sakna strålar, och denna karakter har t. o. m. blifvit upptagen såsom 

 ett kännemärke för slägtet Leucaspius. Vi hafva emellertid å de af oss er- 

 hållna exemplaren iakttagit, att denna karakter måste inskränkas, emedan 

 fjällen både på den bakre och på den öfre delen af kroppssidan — på den 

 sednare t. o. m. långt framme — hafva tydliga strålar, ungefär sådana, som 

 vi afbildat dem å fig. 2 på taflan XVII. A. 



