828 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAÜ. FÖRHANDLINGAR 18 7 2. 



let till betydlig del är opakt. Det är böjligt, ehuru temligen 

 tjockt och fast, samt mycket tjockare än det å mindre och yngre 

 individer. Under stark förstoring har det i brottet visat sig 

 vara bestående af 7 — 8 på hvarandra liggande lag eller lameller. 

 Det består af 2:ne sidohalfvor, som längs ryggkanten äro sam- 

 mansmälta, och som således i sjelfva verket blott utgöra ett 

 enda skal, hvilket synes mera öfverensstämma med det, som t. 

 ex. hos slägtet Daphnia betäcker kroppen bakom hufvudet, än 

 med det tvåskaliga skal, som betäcker kroppen hos Ostracoderna. 

 Enligt Lereboullet's iakttagelser visar sig skalet i sin första 

 daning såsom 2:ne skilda lober, utgående från den underliggande 

 hinnan eller matrix till det skal eller cuticula, som betäcker 

 kroppen mellan »thoracalskölden» och »abdomen» *). Snart der- 

 efter äro båda dessa lober förenade till ett enda, i bakre kan- 

 tens midt inskuret skal, utan spår till någon sutur mellan dess 

 båda sidohalfvor, och uti ett följande stadium visar den unga 

 Limnadian sig med en skalbetäckning, som fullkomligt liknar 

 den hos en Daphnia. Af dessa iakttagelser är det således tyd- 

 ligt, att Limnadians skal är olikt det af en Ostracod, hvars 

 båda sidohalfvor vid ryggkanten äro rörligt förenade genom ett 

 ligament. Hos Limnadian äro de här mycket tidigt orörligt 

 sammansmälta. A de af oss funna gamla individerna är chi- 

 tinbildningen längs ryggkanten särdeles stark, och denna kant 

 har derföre en svartbrunaktig eller s vartaktig färg 2 ). 



Betraktadt frän sidan (fig. 1), är skalet ovalt, med största 

 höjden framtill. Den främre gränsen för båda skalhalfvornas 



') Det bör här anmärkas att det parti, som Lereboullet kallar thoracalsköl- 

 den, är, enligt våra nedan yttrade åsigter om kroppsafdeluingarne, den fastare 

 euticula, som betäcker upptill den bakre delen af hufvudet, och som mot- 

 svarar hufvudets öfre och bakre fastare skal hos en stor del Cladocerer, t. ex. 

 Daphnia och Lynceus; och det, som han kallar abdomen, är det samma parti 

 som det vi kalla bålen. Således skulle, enligt Lereboullet, skalet utvecklas 

 från ett kroppsparti, som har sitt läge mellan hufvudet och bålen, och hans 

 fig. 6 visar att det sker från den del, hvarest maxillerna hafva sitt läge. Men, 

 enligt våra åsigter, måste äfven detta parti räknas till hufvudet. Således ut- 

 vecklas skalet ur det bakre hufvudets matrix. Detta visar sig äfven tydligen 

 på det fullvuxna djuret, enligt hvad vi nedan anföra. 



2 ) Hermann säger också: »dos borde de brun». 



