LILLJEBORG, LIMNADTA GIGAS I SVERIGE. 831 



kant, vid hvilken cuticulans matrix är fästad (fig. 4, a). Under 

 den ögonen inneslutande delen har hufvudet ett stort, framåt 

 riktadt, och framtill tunnt och tillspetsadt utskott eller rostrum 

 (fig. 3, b), vid hvars bakre och undre del den stora och tjocka 

 öfverläppen (labrum) (c) är fästad. A öfre sidan är hufvudet 

 bakom den bugt, som baktill begränsar den ögonen inneslutande 

 delen, konvext, och på midten af denna konvexitet har det så 

 kallade vidfästningsorganet (g) sitt läge. Nämnde konvexitet är 

 baktill begränsad af en bugt midt öfver mandiblernas öfre spets, 

 och från denna bugt sträcker sig, såsom en sköld, hufvudets 

 öfre och bakre skal eller cuticula (genom sin större fasthet tyd- 

 ligen skild från den å bålen) tillbaka ungefär lika långt som 

 afståndet mellan främre kanten af den ögonen inneslutande delen 

 och den bakre bugten ofvan mandiblerna. Denna del af hufvu- 

 dets öfre skal har sin bakre, skarpt begränsade kant jemn och 

 i midten grundt inskuren. Nedanför denna fastare cuticula, och 

 strax bakom mandiblerna hafva skalets slutmuskler, dess matrix 

 och de med skalkörteln kommunicerande kanalerna sina utgångar, 

 hvilka således egentligen äro belägna på bakre delen af hufvudet. 

 Således synes äfven det yttre stora skalet vara en bildning, som 

 egentligen tillhör hufvudet, och icke bålen. Hufvudet är baktill 

 tjockt, och dess sidor bakom ögondelen äro konvexa, och å hvar- 

 dera sidan förefinnes här en stor körtel, som utan tvifvel står i 

 digestionens tjenst. 



De båda ögonen (fig. 4, sedda från öfre sidan; 40 ggr för- 

 stor.) uppfylla ej helt och hållet den dem inneslutande delen af 

 hufvudet. Hos äldre individer äro de framtill sammanstötande, 

 och divergera bakåt. Hvartdera är sammansatt af en betydlig 

 mängd synelement eller enkla ögon af ringa storlek. 



Det rudimentära ögat eller svarta fläcken (fig. 3 d) har 

 sitt läge vid basen af det tillspetsade utskottet eller rostrum, 

 och är vanligen af en irreguliärt fyrkantig form, med den öfre 

 delen afsmalnande. Stundom har det i midten varit ljusare. 



Antennerna af första paret (fig. 3 e, e, och tafl. XVIII, A, 

 fig. 1; 70 ggr förstor.) hafva sitt läge bakom det rudimentära 



