BERGGREN, FANEROGAMFLORAN PA GRÖNLAND. 857 



uti en mängd större och mindre öar, och smala fjordar, sträc- 

 kande sig till närheten af inlandets is, genomskära det breda 

 fastlandet. Ytteröarna, som hafva blott ett par hundra fots 

 höjd och äro långsamt sluttande mot hafvet, förete ett grått 

 sterilt utseende i det marken till större delen utgöres af den kul I- 

 riga berghällen, beväxt isynnerhet pä lodräta ytor med Gyrophorer, 

 och fänerogam-vegetationen uppträder endast i smala remsor uti 

 springor eller fördjupningar, hvarest något litet mylla förefinnes. 

 Den annars vanliga buskvegetationen af Salix glauca och Betula 

 nana är undertryckt, och i stället är det Empetrum nigrum, va- 

 rande härdigast af Grönlands buskväxter mot hafsluftens in- 

 verkan, som i sällskap med Myrtillus uliginosa var. och Andro- 

 meda tetragona gifver vegetationen dess pregel på dessa för hafs- 

 vindar och dimmor utsatta öar. Oarna genomstrykas på ett och 

 annat ställe af smala dalfören med plan botten, sträckande sig 

 som grönskande bälten tvärs öfver öarna från den ena stranden 

 till den andra, öfverst på bergryggen bildande en sadelformig 

 inskärning. .Dylika företeelser i bergbildningen, hvilka möta oss 

 äfven inne i fjordarna, torde vara vägar, på hvilka isen fordom 

 skjutit ut och sedan lemnat etter sig sand och grus, som nu ut- 

 göra underlag för den relativt frodiga gräsvegetation, som redan 

 på långt afstånd gör en sådan lokal igenkännlig. Grönländarna 

 välja med förkärlek sina boningsplatser i närheten af dylika lo- 

 kaler, hvilka till följd af den mängd animaliska ämnen som der- 

 igenom kommer jorden till godo ofta få en frodig vegetation ej 

 blott af de vanliga ruderat-växterna kring boningsplatserna utan 

 äfven af sådana som vi kunde kalla ängsväxter. 



Det första ställe vi besökte sedan vi lemnat Egedesminde 

 (den 12 Juli) var Manermiut, beläget på vestra ändan af ön 

 Sakkardlek. Ofvanför den branta stranden sträcker sig det 

 jemna gräsbevuxna fältet öfver till motsatta sidan af landtungan, 

 der trenne eskimå-boningar äro belägna, omgifna af en sumpig 

 plats, i hvilken afskrädet från invånarnas måltider utkastas och 

 som genomflytes af en bäck. Den feta dyjord, som alstrats der 

 nedanför, hyser en frodig vegetation af de kring boningarna van- 



