BERGGREN, FANEROGAMFLORAN PÅ GRÖNLAND. 865 



kommande elf genomflyter med sitt grumliga vatten denna slätt, 

 bildande en djup strömtara, begränsad af branta sidor utan ve- 

 getation. På ställen, der strömfåran vidgar sig, växa utmed 

 stranden af elfven i mängd Juncus arcticus och castaneus samt 

 Carex hyperborea. Dessa fält af hård sandig lerig botten fort- 

 sättas ett stycke in uti dalsträckningarna, hvilka gå i östlig och 

 vestlig rigtning och äro begränsade af urgröpta och glattslipade 

 bergväggar, visande tydliga spår af isens fordna åverkan. Inåt 

 hela Tessiussärsoak-viken har kusten samma beskaffenhet, neim- 

 ligen dessa jemna fält ytterst och fordna glacierdalar derinnanför. 



Färden på inlandsisen den 19 — 24 Juli lemnade såsom bo- 

 taniskt utbyte flera lägre alger. Förutom några Diatomaceer 

 (Pinnularia lata och ett fragment af Navicula sp.), hvilka jemte 

 en Palmellacé och Scytonema gracile, denna sednare ymnig, före- 

 kommo bland den fina sand, som låg utbredd öfver isens yta 

 flera mil från land eller som beklädde bottnen af de rörformiga 

 hål af olika storlek, som finnas på isens yta, träffas der äfven 

 Protococcus nivalis (röda snön), men isynnerhet är det en till 

 Zygnemerna (eller Desmidiaceerna) hörande alg (Ancylonema 

 Nordenskiöldii Berggr. x ), bestående af 2, 4, 8 eller 16 celler i 

 en enkel rad, som uppträder i sådan mängd, att isens yta färgas 

 af den för arten utmärkande mörkt purpurbruna färgen. 



Efter slutad isvandring den 25 Juli valdes återvägen till 

 båtplatsen öfver några berghöjder vid sidan af inlandsisen. Den- 

 nas närhet tyckes inverka föga kufvande på vegetationen; en- 

 dast på de för glaciervinden och fuktigheten omedelbart utsatta 

 höjderna förmå blott de härdigaste arterna qvarstå, och Salix 

 glauca och Betula nana rigta alltid der sina nedliggande stam- 

 mar från isen. För öfrigt är marken klädd med samma vege- 

 tation utan afbrott ända till isens kant, der till och med den 

 genom isens rörelse nedåt trasigt upprifna marken är klädd med 

 mossor och en och annan fanerogam. Dessa bära tydliga spår 

 af att någon tid ha varit betäckta af den väldiga ismassan, 



') Se Öfv. af K. Vet.-Akad. Förhandl. 1871, N:o 2, pag. 293, Tab. V, samt 

 1870, N:o 10, pag. 1081. 



