BERGGREN, FANEROGAMFLORAN PA GRÖNLAND. 881 



fläckiga af lafvar, ligga öfverallt spridda äfven på de öfversta 

 bergryggarna. Ännu träffas Aspidium fragrans på klippslutt- 

 ningar. Ännu har man några små bergshöjder och några dal- 

 klyftor att passera innan man kommer upp på öfversta platåen. 

 Denna har en höjd af 1,000 — 1,200 fot. Marken är der hård, 

 gråaktig, glest försedd med vegetation, af hvilken lafvar utgör 

 en betydande del, mestadels torr, blott i en och annan liten för- 

 djupning något sumpig. Den art, som förekommer i största 

 mängd, är Hierochloa alpina, dernäst Luzula arcuata med var. 

 confusa, Carex rupestris (på enstaka ställen förherrskande), Myr- 

 tillus uliginosa samt Diapensia lapponica och af mossor Raco- 

 mitrium lanuginosum och Aulacomnium turgidum. För öfrigt 

 antecknades följande på denna blåsiga höjd växande arter: Fe- 

 stuca ovina, Poa csesia, Poa pratensis var. alpigena, Carex nar- 

 dina och rigida, Luzula hyperborea, Salix glauca (liten, krypande), 

 Salix herbacea, Betula nana, Antennaria alpina, Pedicularis hir- 

 suta, Campanula uniflora, Andromeda tetragona, Ledum palustre 

 var., Rhododendron lapponicum, Draba nivalis, Cardamine bel- 

 lidifolia, Polygonum viviparum, Empetrum nigrum, Cerastium 

 alpinum, Sagina nivalis, (bara fläckar af grus och småsten), Si- 

 lene acaulis, Saxifraga tricuspidata, nivalis, oppositifolia, cernua 

 och rivularis (dessa båda sednare vid foten af fuktiga klippor), 

 Papaver nudicaule och Dryas integrifolia. Jemför man den på 

 en bergstopp af denna höjd förekommande vegetationen af fane- 

 rogamer med den uti de lägre trakterna, så finner man nästan 

 utan undantag alla de uppräknade arterna kunna förekomma till 

 och med ända ned till hafvets nivå. Detsamma gäller äfven om 

 åtminstone flertalet af de arter, som D:r Rink funnit på en 

 höjd af öfver 4,000 fot på högfjellen på Noursoak-halfön. De 

 enda undantag härutinnan äro bland de ofvan uppräknade Carex 

 nardina, som för öfrigt är temligen sällsynt, hvilken jag ej funnit 

 växande lägre än på 600 fots höjd öfver hafvet, samt Campa- 

 nula uniflora, som ej heller är allmän, hvilken jag äfven blott 

 en gång fann på en höjd af 40 — 50 fot öfver hafvet. Men der- 

 med är ingalunda sagdt, att deras egentliga växtregion sträcker 



