BERGGREN, FANEROGAMFLORAN PA GRÖNLAND. 885 



sättes i mil söderut nästan horizontelt och österut genorii ett 

 snöfält står i förbindelse med en annan lika hög topp. Vegeta- 

 tionen utgöres här af glest spridda stånd mellan stenarna af Luzula 

 arcuata (ymnigast förekommande), Silene acaulis, Andromeda 

 tetragona, Myrtillus uliginosa, Potentilla Vahliana, Diapensia 

 lapponica och Saxifraga csespitosa. Omedelbart nedanför foten 

 af detta fjell går i östlig rigtning inåt ön en dal, som i bottnen 

 har en rad af smala slingrande insjöar. Denna dal begränsas i 

 söder af en bergrygg, som utgör fortsättningen österut af nämnda 

 fjell. Kring sjöarna i dalen är marken något sumpig och tufvig 

 samt beväxt med mossa, bland hvilken Carex rariflora och Salix 

 arctica äro de vanligaste fenerogamerna'. Denna botten öfvergär 

 småningom uppåt sluttningarna i en torrare, der Empetrum och 

 Andromeda tetragona bestämma vegetationens karakter. Från 

 de långt ned på sluttningarna spridda snöfälten upprinna bäc- 

 kar, kring hvilka Jungermannia julacea vidsträckt täcker marken 

 i sällskap med Sagina nivalis, Andromeda hypnoides, Salix her- 

 bacea, Diapensia, Lycopodium Selago etc. Bäcken, som flyter 

 genom insjöarna, framstörtar långt inne mellan tvenne klipp- 

 väggar, bildande ett vattenfall, ofvanför hvilket söderut ligger 

 en fjelldal, hvars stenbelagda och med en bäck vattnade botten 

 nästan saknar all vegetation med undantag af några få mossor. 

 Den ö, på hvilken kolonien Ritenbenk är belägen, har en 

 höjd af ett par hundra fot öfver hafvet. Dess yta utgöres af 

 bergkullar med- glatta kullriga ytor. . Deremellan slingra sig jemna 

 fält, dels torra med de vanliga arterna neml. Empetrum, Betula 

 och Myrtillus, dels något sumpiga med Carex rariflora, Eriophora 

 och Salices. En insjö, som ligger midt på ön, omgifves af fält 

 med myraktig tufvig botten med en vegetation af de sistnämnda 

 arterna mellan mossorna. Norr om sjön ligger ett kallt blåsigt 

 lagland, nedåt öfvergående i en tufvig myr, som sträcker sig 

 ned till en annan insjö, vid foten af hvars strandklippor på 

 fuktig mylla växa Oxyria, Saxifraga cernua, Carex lagopina m. 

 fl. Ett kärr mellan denna insjö och hafvet fylles alldeles af 

 Carex hyperborea. Ön slutar åt norr med branta klippor, hvil- 



