ÖfVEKSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1871. 



den vara en allmän stråkväg för vindarna. Vid tiden för snö- 

 smältningen måste bäckarna vara mycket svällda och en stor 

 del af dalen öfversvämmad af dem, hvilket synes af den upp- 

 rifna grusigt leriga marken. På fjellen öster om Majoriarisoeit- 

 siak går vegetationen af de ljunglika växterna på södra sidan 

 ända upp till en höjd af nära 2,000 fot, men här har man vid 

 1,800 fots höjd blott glest spridda stånd af Salix herbacea, An- 

 dromeda tetragona och Luzula arcuata; för öfrigt är marken 

 mest bar eller betäckt med glesa fläckar af mossor. Något 

 längre ned tillkomma Carex lagopina och Andromeda hypnoides 

 och vid 1,500 fots höjd utgöres vegetationen af de nämnda jemte 

 Carex rigida, Vaccinium uliginosum, Diapensia, Empetrum (ännu 

 spridd), Salix glauca (sparsamt), Poa cenisia, Polygonum vivi- 

 parum, Azalea procumbens, Silene acaulis och Lycopodium Se- 

 lago, men ännu ej bildande någon sammanhängande matta som 

 täcker marken, utan denna är ställevis bar. Detta inträffar 

 först nedåt 1,000 fots höjd, der Betula nana, Saxifraga^tricu- 

 spidata, Poa alpina, Cerastium alpinum, Veronica alpina och 

 Sibbaldia procumbens tillkomma. Vid en höjd af 800 fot på 

 lugna myllrika ställen träffas ytterligare Arnica alpina, Bartsia 

 alpina, Trisetum subspicatum, Campanula rotnndifolia var. och 

 Dryas integrifolia. Vegetationen i dalen, hvars allmänna höjd 

 är föga öfver 400 fot, har på flera ställen samma karakter, som 

 möter oss vid 1,000 fots höjd öfver hafvet. De ymnigast före- 

 kommande arterna äro Salix herbacea, Andromeda tetragona 

 och Carex rigida. Men af naturförhållandena mera gynnade 

 platser förete dock en större omvexling af arter, såsom strän- 

 derna af en uttorkad sjö, hvarest växa utom flera af de nyss 

 anförda arterna äfven Potentilla maculata (en anmärkningsvärd 

 fotshög form med stjelk och blad nästan glatta, blågröna, närmast 

 P. gelida), Agrostis alpina, Taraxacum officinale var. alpinum, Eri- 

 geron uniflorus, Gnaphalium supinum, Lnzula spicata och Lycopo- 

 dium alpinum. De här angifna vegetationsgränserna torde dock 

 ej vara gällande för hela Noursoak-halfön. Rink (Grönland I, 

 pag. 69) har nemligen vid nordostsidan af denna -halfö i när- 



