JGELSTRÖM, OM SANDSTENS FÖREKOMMANDE VID STORSJÖN. 923 



vid Storsjöns utlopp vid Forssbacka bruk. Sandstenshällen är 

 här synlig i vattenbrynet på en sträcka af 60 till 90 fot. På 

 ömse sidor om denna strömfåra äro kullar och låga åsar, hvilka 

 bestå af sandsten, men hällen är i dem icke synlig, utan finner 

 man dessa kullar och åsar bestå af uppstaplade hopar af sand- 

 stensblock. Utefter stränderna af den östliga delen af Storsjön 

 samt på öarne finner man, såsom förut blifvit nämndt, på dylikt 

 sätt hopade sandstensblock, utan att på något annat ställe 

 sandstenshällen är synlig. Tvärtom äro urformationens hällar 

 på flera ställen synliga helt nära strandlinierna utefter sjöns 

 östliga hälft, såsom pegmatit-granit och gneiss | mil söder om 

 Forssbacka bruk och på ungefär | mils afstånd från sjön, ur- 

 kalksten i gneiss på 1,200 fots afstånd £ mil söder om Forss- 

 backa, gneiss med jernmalmslager (sjöhagsgrufvan) på | mils 

 afstånd från sjön i Arsunda socken, trapp i gneiss vid Margret- 

 hills jernvägsstation j mil norr om Storsjön och Forssbacka, 

 urkalksten och gneiss vid Ofverherde by och Sophiedal i Wahlbo 

 socken ^ mil öster om Storsjön, jernmalmslager i gneiss vid 

 Jordåsen i samma socken 1 mil öster om nämnde sjö o. s. v. 

 Detta bevisar, att sandstensaflagringen numera blott tillhör Stor- 

 sjöns bassin och ingalunda sträcker sig utöfver slättlandet t till 

 Gefletrakten och Bottniska viken. 



En likartad möjlig aflagring af försilurisk och silurisk sand 

 och kalksten utbreder sig sannolikt äfven öfver betydliga sträckor 

 af Botniska viken. Denna slutsats drager jag från förhållan- 

 dena på Aland, hvilka öar jag sommaren 1846 hade tillfälle 

 noga undersöka. Dessa öar bestå neml. öfverallt af granit (med 

 något litet gneiss m. fl. till urformationen hörande bergarter), 

 utan spår till siluriska bildningar. Men märkligt nog finnes 

 öfverallt utefter Ålands stränder en sådan mängd lösa block af 

 silurisk (eller petrifikatförande) kalksten, att åländningen deraf, 

 så långt mannaminne räcker, bränt kalk och försålt till fast- 

 landet Finland. När på någon plats af Aland de kalkstensblock, 

 som ligga på torra landet, tagit slut, så afvaktar åländningen 

 lågvatten och fiskar då upp kalksten från hafsbottnen. 



