GYLDÉN, LAGBUNDENHET I STJERNORNAS RÖRELSER. 949 



traktion blifver försvinnande liten i jemförelse med deras egna 

 inneboende hastighéter; men absolut noll blifver han dock icke. 

 Erinra vi oss dessutom den stora mängden af attraherande krop- 

 par, så inse vi att deras sammanlagda inverkan kan vara ganska 

 märklig, ehuru den enskilda massan dertill bidrager med en yt- 

 terst ringa del. 



Det är vidare klart att massor, som befinna sig relativt 

 nära hvarandra, af de öfriga skola attraheras nära nog på samma 

 sätt. Häraf följer uppenbarligen att stjernor, som ligga i samma 

 himmelsregion, beskrifva bandelar af liknande natur, ehuru de 

 enskilda banornas elementer detta oaktadt kunna vara ganska 

 olika. Da vi härtill måste antaga att de krafter, som bestämma 

 hanornas natur, kontinuerligt ändra sig från en punkt af rym- 

 den till en annan, så äro vi äfven berättigade till den slutsats, 

 att ehuruväl vi i olika punkter af rymden kunna påträffa olik- 

 artade banor, en sådan olikhet likväl ej framställer sig plötsligt, 

 utan att den kontinuerliga ändringen af banornas art är ett 

 gemensamt band, som sammanbinder rörelserna i del galaktiska 

 stjernsystemets olika delar. 



Men om vi äfven å den ena sidan icke helt och hållet kunna 

 förneka en viss gemensamhet i de olika stjernornas rörelser, 

 hvilken här är liktydig med lagbundenhet, så är det å den an- 

 dra dock möjligt, att densamma är af så svag natur och i sy- 

 stemets olika delar uppträder under så olika former, att det 

 först efter loppet af en oberäkneligt lång tidrymd blifver oss 

 möjligt att uppdaga henne. Orsaken härtill är lätt att angifva. 

 Sedan den tidpunkt, från hvilken vi äga tillförlitliga astrono- 

 miska observationer, nämnligen medlet af det förflutna århun- 

 dradet, har icke desto längre tid förflutit, än att stjernornas 

 skenbara rörelser under densamma endast hafva blifvit obser- 

 verade såsom rätliniga och likformiga. Vi äro äfven fullkomligt 

 ur stånd att a prori kunna fatta någon mening om huru snart 

 våra observationer skola förråda någon afvikelse från en sådan 

 rörelse. Nu tillåter oss likväl först en dylik afvikelse att direkt 

 sluta till förhandenvarande krafter och till banans natur, och 



