1065 



Öfversigt af Kongl. Vetenskaps-Akademiens Förhandlingar 1871. N:o 8 



Stockholm. 



Om Echinoideernas byggnad. 

 Af S. Loven. 



Tafl. XIX. 

 [Meddeladt den 12 Maj 1869 och 14 Juni 1871.] 



Utom de bekanta yttre organen, ögonen, taggarne, pedi- 

 cellariorna, fasciolans clavulse, tentaklen, gälarne, ega nutidens 

 Echinoideer ett annat slags organ, som liittills blifvit öfver- 

 sedda, ehuru de förekomma sä allmänt, att de sökts förgäfves 

 endast kos Cidaris. Det är mycket små knappformiga krop- 

 par, spkseroidiska, ellipsoidiska eller något oregelbundna kulor, 

 0,u till 0,3 7 5 millimeter, i största dimensionen, försedda med 

 en kort stjelk, som är rörligt fästad på en liten föga framstå- 

 ende knöl. De torde icke alldeles olämpligt kunna benämnas 

 sphaeridier. De äro glasklara, glänsande, härda, solida, och be- 

 klädda med pigmentrik bindväf, epithelium och en flimrande 

 cuticula. Deras stjelk har den för Echinoideerna typiska nät- 

 texturen, hvilken mer eller mindre tydlig och sammanhängande 

 utbreder sig omkring hans utgångspunkt. I riktningen af ku- 

 lans axel ses ej sällan ett rör, som öppnar sig i hennes öfre 

 pol, och är enkelt eller grenigt på ett mer eller mindre regel- 

 bundet sätt. Ganska mänga kulor hafva på sin yta små upp- 

 höjningar, knölar, spetsar, och många tillika fördjupningar, som 

 än äro grunda, än koniskt sänka sig djupt in, mot axeln. Men 

 större delen af kulans massa bildas af mycket talrika och mycket 

 tunna koncentriska lag, och det finnes sådana, som ej förete 

 något annat än blott dessa. Af en svag syra upplöses hennes 

 fasta innehåll, så att endast epitheliet återstår. 



Öfversirjt af K. Vet.-Äkad. Förh. Avg. 2S. X:o 8. 9 



