1066 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAl). FÖRHANDLINGAR, 1871. 



Spheeri dierna tillhöra uteslutande ambulakren (radierna), och 

 hos alla de slägten, som hafva dem, saknas de aldrig på de 

 peristomiala plåtarne, men äro olika till antal och utbredning i 

 riktning från munnen. De intaga alltid en bestämd plats. Hos 

 Spatangiderna stå de, oftast obetäckta, en, två eller flera i en 

 liten grop, vid foten af munnareans cirrtentakel, invid dessas 

 mot ambulakrets midtelsutur vända sida, aflägsnare derifrån 

 ju längre från munnen, isynnerhet på bivium, ej sällan på hvar 

 och en af de första plåtarne fyra, tre, eller två, på hvarje af 

 de närmast följande vanligen blott ett, hos Plagionotus, Brissus, 

 Schizaster och Moera (Gualtieria?) på bivium talrikare, i fördjup- 

 ningar, eller likt perlrader i smala, förlängda, väl begränsade 

 rännor. Men hos Lovenia äro de enstaka sphaeridierna dolda under 

 kupoler, som i sin spets hafva en liten smal tvärgående öppning. 



En sådan betäckning, hos Spatangiderna ett undantag, är 

 regel hos Cassidulider och Clypeastrider. Rhyncholampas cari- 

 bsearum (Lamk.), Pygorrhynchus pacificus Agassiz m. fl. hafva 

 på hvarje plåt af de fem första paren i hvarje ambulaker ett 

 spkserid, som småningom blir öfvervuxet af skalsubstansens yttra 

 lag, hvilket slutligen lemnar endast en fin springa öppen. 



Clypeastriderna visa två typer. Echinarachnius, Dendraster, 

 Lobophora, Mellita, Encope, Rotula, Laganum, Scaphechinus, 

 Echinocyamus hafva i hvarje radius blott ett enda spha?rid, 

 gemensamt för hans begge peristomplåtar, och oftast, redan hos 

 mycket unga individer, doldt i en crypta i skalets massa. Nära 

 peristomranden, som i midten har ett öfver de tvä stora munn- 

 tentakel-porerna något framspringande parti, ser man bakom 

 detta en liten mer eller mindre tydligt hvälfd upphöjning. Om 

 man bryter upp denna finner man sphaeridiet med stjelken fä- 

 stadt vid den inre mot munnen belägna ytan af en rundad håla, 

 hvilken har förbindelse med det yttre antingen endast genom en 

 fin kanal, eller, hos Rotula, genom en temligen vid öppning, som 

 till en del är täckt af från dess rand framskjutande spetsar. 

 Hos Echinarachnius är denna håla afdelad i två hälfter genom 

 en vertikal mycket tunn hinna, hvilken tyckes utgå från plå- 



