1102 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1871. 



ambulakrer vexa och röra sig sj elf stan digt livar för sig, de förra 

 såsom det plåtbelagda perisomet, de senare såsom ofria armar. 

 Hos Brissopsis är det lätt att se, att den peripetala fascio- 

 lan stryker öfver samma interradialplåt hos den fullvuxna som 

 hos ungen, öfver plåtarne 4 och 5 i de frontala, 6 och 7 i de 

 laterala, och öfver det oparigas tionde plåt, och hon håller sig 

 hos båda på samma ambulakerplåt i bivium, den 14:de eller 

 15:de, i trivii pariga radier på den 9:de eller 10:de, men flyttar 

 sig, som det vill synas, i det opariga ambulakret från plåtarne 

 4 och 5 till 5 och 6. Så går äfven fasciola infraanalis hos 

 ung och gammal öfver opariga interradiets plåt 3, episternum, 

 och dess plåtar 4 och 5, samt öfver plåtarne 6, 7, 8, 9 af bivii 

 inre rader. Fasciolan vexer således nästan jemnt med skalets 

 plåtar, men icke fullkomligt, ty hon flyttar sig något på den 

 plåt, inom hvilkens gränser hon förblifver. På skalets insida 

 ses intet märke af henne, hon intar icke ett mellanrum mellan 

 skalets plåtar, utan är helt och hållet ytlig, tillhör ett Stratum 

 af skalet, som ligger utanpå radiolernas. Ty man ser stundom, 

 t. ex. hos Agassizia, huru hon, fullkomligt oskadad och hel, be- 

 täcker grupper af radiolknappar, hvilka såsom genom ett flor 

 äro fullt igenkännliga till form och ordning och i storlek föga 

 underlägsna dem af samma grupp, som bära radioler omedelbart 

 utanför hennes rand. Eller man ser, t. ex. hos Plagionotus, en 

 spricka i henne, och genom denna sticker det underliggande lagret 

 fram med sina radiolknappar. Hon har brott, som gå på tvären, 

 under tillvexten upkomna skarfvar, der hennes täta knapprader 

 förändra riktning, och stundom sammanfaller en sådan fog med 

 suturen mellan underliggande plåtar, stundom icke, då fasciolan 

 går oförändrad deröfver. Den peripetala som den infraanala 

 omgärda bestämda tentakelformer, hvilkas gränser de icke öfver- 

 stiga. Den peripetala innesluter hos Brissopsis, i det opariga 

 ambulacrum de kraftiga tentaklen med ringförmig kalkskifva, i 

 de pariga gälarne; den infraanala utgör gränsen mellan de stora 

 med cirrer kransade tentakel, som tillhöra de plåtar af bivii 

 inre rader, hvilka äro utdragna så att deras porer falla inom 



