S. LOVEN, OM ECHINOIDEERNAS BYGGNAD. 1103 



hennes krets, och de enkla fingerfprmade, som utgå från sidor- 

 nas ambulakerplätar. När man ser fasciolans helt ytliga läge, 

 huru hon skrider öfver redan utbildade radiolknappar, huru de 

 kraftigaste yttre organen stå fram endast innanför hennes krets; 

 huru hos vissa slägten, Plagionotus, Eupatagus, Breynia, skalets 

 knappar, hvilka på ena sidan om den af henne betecknade gränsen 

 äro små och föga utbildade, på den andra plötsligt framträda 

 stora och starkt utpräglade, och om man tillika anmärker mot- 

 satsen emellan de sålunda skilda områdenas olikheter hos Spa- 

 tangiderna, och den genomgående enformigheten hos Cidaricler, 

 Cassidulider och Echinoneus, hvilka icke hafva någon fasciola, 

 föranledes man att fråga, om icke en hinna, som kanske vidtager 

 vid skalets största omkrets, betäcker den dorsala ytans sidor, 

 och der hos några former hämmar radiolernas utveckling, men 

 utanför sitt bräm, som är fasciolan, leinnar två fria fält åt de 

 yttre organen och skalets hårda bildningar, ett omkring hjessan, 

 ett infraanalt. Men litet är härmed sagdt; fasciolan är ett ännu 

 ej uttydt organ. Hon är en brämlinea (»Saumlinie») säger Jo- 

 hannes Müller, jemförlig med larvernas flimmerbräm deri, att 

 hon bildar slutna slingor, och deri, att hon företer en ytterst 

 liflig flimmerrörelse. Hennes sammetslikt täta och jemnhöga cla- 

 vulse, hvilkas skaft det är som flimrar, ej det rundade och 

 mjuka hufvudet, såsom redan J. MÜLLER iakttog, äro . i hög 

 grad känsliga, och om några få beröras komma straxt flera i en 

 gemensam böljande rörelse. För den vigtiga frågan, om Echino- 

 dermen frän sin larv har öfvertagit henne och den hinna hon 

 begränsar, är det värdt att erinra, att den infraanala fasciolan 

 och den laterala (Desor) utesluta hvarandra. 



På den dorsala ytan samlas hos alla nu lefvande Echinoi- 

 deer de fem ambulakren och de fem interradierna vid en krets 

 af fem ögonplåtar och, typiskt, fem hjessplätar. De senare hafva 

 blifvit kallade genitalplätar af det skäl, att i de aldraflesta fall 

 könskörtlarnes utför^gångar i dem hafva sina yttre öppningar, 

 genitalporerna, och de hafva blifvit uppfattade såsom tillhörande 

 fortplantningsorganen. Men de äro icke mera en del af dessa 



